ÖFRIGA LEFNADSVANOR M. M. 59 



■ Just derigenom att den egentliga fogeisängen frambringas 

 under hvilan, såsom ett uttryck af kraft och välbefinnande 

 visar den sig vara uttrycket af ett högre djuriskt lif än det, 

 som blott har afseende på naturbehofvens uppfyllande. Den 

 förorsakas af ett öfverskott af lefnadslust och begär efter 

 verksamhet ; den är således af fullkomligt lika beskaffenhet 

 med sången och med all yttring af skön konst hos menniskan. 

 Liksom denna beror fogelsångens beskattenhet på medfödda 

 naturanlag, men är åtminstone till en viss grad underkastad 

 förbättring genom öfning och studier. Yngre foglar göra tyd- 

 liga försök, iiera gånger, innan de lyckas att taga den ton de 

 tycka om, och de äldre lära ofta af andra Den vinner be- 

 ständigt genom öfningen, hvarföre gamla foglar pläga sjunga 

 bättre än de unga, och burfoglar, som aldrig upptagas af om- 

 sorger för egen och andras näring, blifva ofta bättre sångare 

 än de som lefva fria, isynnerhet då de hållas tillhoj)a med 

 andra af livilka de kunna lära. 



Hos foglarna af tättings-ordningen finnas nemligen ej blott 

 förmågan att sjunga, utan äfven känsla för musik. De hafva 

 begär att höra den och förmåga att uppfatta, till och med att 

 lära och^ atergifva den. Det är bekant att man kan lära 

 ganska många fogelarter att sjunga vissa lättare arier; ofta 

 får man höra dem, som i fria tillståndet efterhärma andra, 

 bättre sångfoglars toner, t. ex. busksqvättan och vanliga törn- 

 skatan, och mången torde hafva roat sig med det ganska lätta, 

 men verkligen angenäma experimentet, att medelst en pipa 

 eller flöjt, eller blott genom ihärdigt hvisslande af arier, uti 

 en småskog samla omkring sig alla de smafoglar, som finnas i 

 grannskapet. Dervid komma ej blott de egentliga sångfoglarna, 

 utan äfven mesar, kråkor, korsnäbbar med flera, hvilka älska 

 sången, ehuru de sjelfva ej förmå frambringa den *). 



*) Fövfattareii, soin flerfaldiga gånger i skogen just på detta sätt lockat små- 

 foglarna, kan ioke dela den åsigten, att dessa skulle infinna sig endast derförc 

 att de älska sängen. Snarare synes det vara en viss fruktan eller nyfiken- 

 het, som drifver dem dit för att undersöka hvad som är på färde; ty om 

 man gömmer sig undan, så att de ingenting märka, utan blott höra to- 

 nerna, så begifva de sig snart vidare. Ar man deremot af dem observerad, 

 så komma de aldrig tysta och lyssnande, utan alltid under mer eller min- 



