ÖrHIGA LEFNADSVANOR M. M. 61 



att speja efter rof; sångfogeln hvilar under det han, för att 

 uttrycka sin glädje, uti sång uppstämmer sin skapares lof. 



Det är sannolikt att sängfoglarna haft ett icke ringa in- 

 flytande på den börjande utvecklingen af menskliga bildningen; 

 ty ehuru denna egentligen måste bero pa medfödda själsför- 

 mögenheter, så hafva dock dessa behöft väckas och lifvas af 

 de yttre omgifvelserna. Under det första naturtillståndet, innan 

 menniskans egna verksamhet och konstdrift hade förskaffat 

 ämnen att tänka öfver, egde de omgifvande naturföremålen 

 vida större betydelse, såsom väckningsmedel för det slumrande 

 sinnet, än de kunde hafva sedan någon civilisation redan upp- 

 stått; och denna sednare måste derföre i sin första början 

 hafva till en god del artat sig efter intrycken af den omgif- 

 vande naturen. Nyholländarnes förnämsta lekar bestå i en 

 efterhärmning af känguruhs rörelser och de nordamerikanska 

 vildarna muntra sig med att föreställa bäfverns, elgens och 

 andra djurarters beteende. Men knappt lära andra inflytelser 

 af den omgifvande naturen hafva haft en lika stor förmåga att 

 uppväcka det poetiska sinnet och lifva känslan för det sköna i 

 naturen som fogelsangen, hvilken gladde de i vildmarken lefvande 

 menniskorna, liksom ännu alltid skogens sångare förnöja den kring- 

 irrande vallgossen, och lärkan, den på åkern arbetande landt- 

 mannen. Efter fogeisängen torde menniskan hafva bildat sin 

 egen första sång, hvaraf ännu spår finnas qvar. Samojeden 

 sjunger efter alfogeln och en likhet med trastsången tyckes 

 vara omisskännelig i vår egen folksäng. 



Den utmärktaste af alla sångfoglar är utan tvifvel den 

 europeiska näktergalen. Ingen annan fogel är känd som fram- 

 bringar sa melodiska och omvexlande samt starka och ihål- 

 lande toner. Dernäst komma en mängd trastartade foglar, 

 såsom våra vanliga trastar — taltrasten och koltrasten — samt 

 vår lärka. De bästa sångfoglar i andra verldsdelar äro när- 

 n.iast att jemföra med dessa. Indiens beryktade hullml (Pyc- 

 nonotus bengalensis och sannolikt andra arter af samma slägte), 

 har i sin sång mycken likhet med var sångtrast. Den i Nord- 

 amerika beprisade mockingbird (Mimus polyglottus), som all- 

 mänt anses för den förnämsta sångare i hela Amerika, ut- 



