ÖFRIGA LEFNADSVANOR M. M. 63 



hafva hårda, entoniga, ofta ängsliga läten. De hos oss före- 

 kommande kråkorna och en och annan vrak eller uggla 

 samt hackspettarna, tornsvalan, nötväckan o. s. v. höras 

 ej mycket och deras läten äro ej att jemföra mot de oljud 

 och buller samt de ängsliga, genomträngande läten, som der 

 nästan beständigt och öfverallt höras af talrika papegojor, 

 bucconier, gökarter, glador, starearter o. s. v., samt flera af sjelfva 

 sångfogelordningen. Då vår gök har ett vackert, angenämt 

 läte, så äro de två i Bengalen allmänna arterna af samma 

 slägte af alldeles motsatt beskaffenhet; den ena (Cuculus eju- 

 lans) är en af de ängsligaste, den andra (C. niger), är en af de 

 bullersammaste skrikare man kan höra. Dylika omelodiska 

 fogelläten lära förekomma temligen allmänt i alla heta klimat, 

 och man måste tillstå att i de länder, hvarest de ej, såsom 

 i Indien, omvexla med talrika, välljudande och starka röster, 

 bör den vilda natur-concerten ej vara af särdeles harmonisk 

 art. I Europa sakna vi dock ej medel för jemförelser; ty på 

 de ställen hvarest råkan (Corvus frugilegus) uppslagit sina bo- 

 pålar, såsom t. ex, i somliga byar på Skånska slätten, förer 

 denna ett oljud, som säkert ej öfverträftas i sjelfva Indien. 

 Och likväl, ehuru allt detta larm någongång kan förefalla 

 tröttande eller besvärligt, sä lärer dock aldrig totalintrycket 

 deraf förefalla oss obehagligt, utan snarare motsatsen, såsom 

 oftast är händelsen med yttringarna af lif i naturen. 



Innan vi sluta denna afhandling om fogelsången böra vi 

 göra rättvisa åt en del af de foglar som allmänt pläga anses 

 vara fullkomligt i saknad af all sång. Detta är visserligen 

 det vanligaste förhållandet bland de följande ordningarna *), 

 men bland första ordningen (tättingar) tyckes det endast in- 

 träffa på ett mindre antal arter. Korpen synes vara en af 

 detta antal och hos den vanliga gråsparfven kan man knappt 

 urskilja de ljud som skola föreställa en slags sång från det 

 vanliga lätet. Men mångfaldiga arter finnas, .<om hafva en så 

 svag 'och obetydlig sång, att man vanligen ej märker den, hvar- 

 före de orätt anses såsom alldeles utan förmåga deraf. Sådan. 



') Efter var iudelning den 2:dra och 3:dje afdelningen. 



