64 ÖFRIGA LEFNADSVANOR M. M. 



är t. ex. skatan, hvilken allmänheten ej plägar tillerkänna nå- 

 gon sång och likväl höres denna ej sällan, om våren eller om 

 hösten, af skator som sitta ensamma och ostörda. De gifva 

 då ofta från sig ett svagt, pipande och jollrande läte, som är 

 en verklig, ehuru temligen ofullkomlig sång. Hos den indiska 

 skatan (Pica rufa) är detta samma läte vida starkare och 

 tydligare. Till och med den vanliga kråkan låter understun- 

 dom, ehuru mera sällan, under liknande förhållanden, höra en 

 sång af pladdrande och knirkande toner, som dock är ännu 

 ofullkomligare än skatans. Nötskrikan härmar ofta andra fo- 

 gelläten och talgoxen sjunger om våren rätt lustigt, ehuru to- 

 nerna ej höra till de mycket omvexlande. Detsamma är för- 

 hållandet med flera andra arter af messlägtet (Parus). — 

 Ladusvalan (Hirundo rustica), som ej hellei plägar räknas 

 bland sångarna, låter ofta, då hon sitter stilla och ensam, 

 höra en skärrande, pladdrande sång, som är rätt munter, ehuru 

 den låter, som om den vore frampressad med någon svårig- 

 het eller som om hon pratade smått för sig sjelf. Efter den- 

 samma har landtfolket uppgjort en historia om hvad svalan 

 berättar. Hon säger nemligen sqvallrande och förtrytsamt: 

 »min fru har förlorat, min fru har förlorat .... ett rödt nystan 

 och en sa ... . ax», hvilket har afseende på folksagan, att hon 

 varit kammarpiga hos jungfru Maria, men blifvit förvandlad 

 till fogel emedan hon stulit ett nystan rödt garn och en sax, 

 af hvilka hon nu till straff far bära det förra under halsen 

 och den sednare i stjerten. — Sjelfva härfogeln, som dock 

 saknar sångmuskler, låter höra en tydlig sång uti det entoniga 

 läte: up! up!, som gifvit honom sitt latinska namn Upupa.» 



Hvad foglarnas ålder angår, så blifva de i allmänhet äl- 

 ilre, än man skulle vara benägen att tro. .Sålunda kan t. ex. 

 svanen blifva omkring 300 år gammal, örnar, falkar och andra 

 roffoglar, äfvensom korpar och papegojor, öfver 100 år, gäss 

 30 år, höns omkring 25 år och dufvor, äfvenså t. o. m. åt- 

 skilliga mindre sångfoglar, ända till 20 år och derutöfver. 

 Men vid en tilltagande ålder blifva dock foglarna, liksom dagg- 



