TÄTTINGAR. / ( 



eller svartaktig, den yttre pennan ofta i sjelfva inve spets- 

 kanten hvit. Könen vanligen lika. 



2. Sqvättor (Saxicola Bechst.). Näbben svag, rät, vid 

 roten mera bred än hög, bildar mellan näsborrarna en smal. 

 upphöjd kant. Stjerten tvär och vid roten bredt hvit. 



'.\. Rödstjertar (Luscinia Linn.). Lika de näst föregående, 

 men stjerten, som är mer eller mindre rödaktig, saknar hvitt 

 vid roten och på sidorna 



b) Viiirf((rii(t kotid, bnjila or/i kiijinja. 



4. Strömstarar (Cinclus Bech.st.). 



B. NäxhoiTdi^tKi mer t'Jli"r ni'ni(h-e tärkta af fjnt/nrr. 



5. Kungsfoglar (Uegulus Ray.). 



Traistslämtet (Turdus Linn.). 



Trastarna äro icke allenast de största foglar inom sin 

 egen familj, utan öfverträffa äfven i detta hänseende, om man 

 undantager kråkfoglarna, alla andra foglar af denna ordning. 

 Näbben temligen stark, af medelmåttig längd, rät, emot spet- 

 sen frän sidorna något sammantryckt; öfverkäken längs ryggen 

 lindrigt böjd och afkullrad, i spetsen något litet nedböjd och 

 bakom densamma försedd Fig. 27. 



med ett hak; näsborrarna 

 belägna på sidorna nära 

 näbbroten, äggformiga 

 och ofvan till hälften 

 täckta af en naken hud; 

 näbbroten, isynnerhet vid 

 mungiporna, beväxt med 

 glesa borsthår. Den nakna 

 inre r)gonkanten, äfven- 

 som mungiporna under 

 fortplantningstiden oftast 

 gula. Vingarna af me- '''" "'" "' ""-'■ 



delmattig längd; första handpennan ganska kort, den 3:dje och 

 4:de längst. Benen temligen starka; tarsen alltid längre än 



