TÄTTINGAR. 79 



lyftad. Deras Hygt är oregelbunden, men ganska snabb ocli 

 sker ryckvis med hastiga vingslag. 



Hvad trastarnas yttre sinnen angår, så äro åtminstone 

 synen och hörseln mycket utmärkta. Till skaplynnet äro de i 

 allmänhet icke så vilda och skygga som många andra foglar, 

 nien deremot ganska försigtiga och i alla sina toretag mycket 

 l)eräknande. List sakna de icke, ejheller en viss dristighet, 

 men vanligtvis äro de misstänksamma och begagna alla möjliga 

 utvägar för att undvika faror och sätta sig i säkerhet *). Upp- 

 märksamma pa allt, som försiggår omkring dem i skogen, varna 

 de genom egendomliga läten andra foglar, då någon fara är 

 förhanden. Ja, till och med haren och andra däggdjur lyssna derpå 

 och taga sig tillvara. Vi tro dock icke att dessa varningsrop 

 frambringas med någon slags beräkning att derigenom göra 

 andra djur upi)märksamma pa öfverhängande faror; ty tra- 

 starna äro vanligen just icke vänligt stämda, hvarken emot 

 frännnande individer af sitt eget slägte, eller emot andra foglar. 

 Det är endast den sällskapligt lefvande snöskatan samt tal- 

 trasten och rödvingen, hviika i detta hänseende hafva någon 

 fcirdragsamhet. 



Såsom vi redan nämnt, äro trastarna mycket lifliga foglar. 

 De äro också nästan ständigt i verksamhet och hälla sig 

 knappast stilla annat än da de sofva eller sjunga. Deras sång 

 är i allmänhet mycket vacker och omvexlande: hvarje strof är 

 klar och afslutad, hvarje ton fyllig, ren och afrundad. Den är 

 mer än någon annan fogelsång egnad för skogen, med hvars 

 dystra allvar den så skönt harmonierar. Bäst sjunger taltra- 

 sten, dernäst koltrasten, dubbeltrasten och rödvingen; sämst 

 sjunger snöskatan. 



Den vanliga locktonen är temligen lika för de flesta ar- 

 terna och kan uttryckas med taeh, tack eller hos snöskatan 

 med sehack, schack. Dubbeltrasten har dock en annan lock- 

 ton: xchncrr eller xcherr. som ofta åtföljes af ett annat ljud 

 ratata. Ofta låta äfven trastarna höra ett fint sri, frii eller 

 It' st, och då de varna hvarandra hafva de dessutom, såsom 



*) Att de om hösten så liilt kiiiina tangas i doiior. torde inan få tillskrifva 

 deras stora be^iir efter rönnbär, livarmed dessa betas. 



