84 TÄTTINGAR. 



sina liäckställen, träffas han ofta i parker, trädgårdar, ängs- 

 backar o. s. v. 



Han är mycket glupsk och förtär dagligen en stor mängd 

 insekter, larver, maskar m. m. Om hösten lifnärer han sig 

 förnämligast af åtskilliga slags bär, synnerligen rönnbär. 



Sitt bo bygger taltrasten i de flesta fall på grenarna af 

 barrträd, blott någon gång i löfträd eller pa en ,.kringvuxen 

 stubbe. Det är ganska konstigt sammansatt och särdeles ut- 

 märkt derigenom, att det invändigt är öfversmetadt med ett 

 slags murbruk, bestående af lera och rutten ved, som fogeln 

 knådat tillsammans med saliv. Aggen äro vanligen 4 — 6, blå- 

 aktigt gröna och glest svartprickiga. 



Köttet är sundt och välsmakande. För sin utmärkta sång 

 hålles taltrasten stundom i bur. 



3. Rödvinge-trasten (Turdus iliacus Linn.). Ofvan oliv- 

 hrun; under hvit, frauihcdsen tecknad med svartaktiga, bröstet 

 och sidorna med mörka längd-fläckar; h^oppssidorna och de 

 undre vingtäckarna roströda; öfver ögonen ett hvitt hand. — 

 Längd omkr. 8 tum. 



Hannen. Näbben svart; underkäkens bakre hälft rödgul. 

 Hela tjäderklädnaden ofvan olivbrun. Från den inre näbbvi- 

 ken utlöper på hvardera sidan 2:ne hvitaktiga band, af hvilka 

 det ena går öfver ögat, det andra längs sidan af strupen 

 bredvid öronfjädrarna, hvarest det upplöses i en hvitgul fläck. 

 Halsen och bröstet hvita, ofta med en svag, gulaktig anstryk- 

 ning och svartaktiga, längsgående fläckar, som isynnerhet på 

 sidorna äro mera tätt stående. Magen hvit med gråbruna 

 sidofläckar. Kroppssidorna föröfrigt längs vingarna roströda. 

 Af samma ;färg äro äfven de undre vingtäckfjädrarna. Stjer- 

 ten olivbrun, den yttersta pennan i spetsen med en smal, hvit- 

 aktig inkant. Benen smutsgula eller grågula. 



Honan har bandet öfver ögat smalare och mera gulaktigt, 

 näbben endast gul på underkäkens rotgrenar, strupen utan 

 fläckar. Eljest nästan lik hannen. 



