TÄTTINGAR. 87 



Sällskaplighetsdriften, som hos dessa foslar är mycket 

 utvecklad, gifver sig ätVeii tillkänna under tbrtplantningstiden; 

 ty da de öfriga trastarna, liksom ätVen de flesta andra små- 

 tnglar, under denna tid fördela sig parvis, för att kunna i frid 

 och ro få fortplanta sitt slägte, bygga deremot snöskatorna 

 sina bon kolonivis i skogslundarna, sä att man ofta derstädes 

 inom ett ganska inskränkt område kan påträtfa många hun- 

 drade individer tillsammans, och vanligen flera par, som hafva 

 .sina bon i ett och samma träd. 



De häcka, såsom det påstås, flera gånger om året, och den 

 första kullens ungar äro vanligen redan flygfärdiga i Maj. Sjelfva 

 boet, som är öppet, hopflätadt af fina, med lera och jord samman- 

 smetade qvistar samt inuti beklädt af gräsrötter, fina grässtran, 

 m. m., lägges på grenar och qvistar temligen högt upp i träden. 

 Aggen äro vanligen 5 å 6 ljusgröna, eller bleka med grön an- 

 strykning, och beströdda med Itruna fläckar. 



Till skaplynnet äro snöskatorna lifliga, oroliga och, under 

 sina ströftåg, ganska skygga foglar. Da de om hösten och 

 vintern äro samlade i stiirre skaror, behöfver blott en enda 

 taga till vingen och upphäfva sitt sqvattrande schasc/taachak, 

 för att nära nog sätta skräck i allesammans. De taga då till 

 riygten under upprepande af samma skrän. Vid häckplatserna, 

 hvarest de i allmänhet föra mycket larm och väsen, äro de 

 deremot mycket djerfvare samt förfölja under skrik och snatt- 

 rande, hundar, beteskreatur o. s. v., som komma i deras närhet. 



Snöskatans vanliga lockton är ett fint quiqui. Vid boet 

 låter hannen höra en slags sång, men den är mindre behaglig. 



Dess förnämsta föda består af insekter, larver, maskar, 

 sniglar och andra smådjur. Endast om hösten och vintern lif- 

 närer hon sig mer eller mindre uteslutande af rönnbär, körs- 

 bär, enbär, kråkbär, lingon o. s. v. Orsaken hvarföre man 

 om hösten och våren så ofta far se snöskatorna i stora floc- 

 kar slå ned på sidländta ängar, är den, att de derstädes van- 

 ligen hafva god tillgång på insekter, larver, maskar och snäc- 

 kor. — Snöskatan är följaktligen i det hela taget en nyttig 

 fogel. Endast i trädgårdarna gör hon någongång skada genom 

 att förtära de mogna bären om hösten. 



- Köttet är af särdeles utmärkt beskaftenhet. 



