96 TÄTTINGAk. 



lundar och trädgårdar, och en annan, den svarta rödstjerten, 

 vistas vanligen vid husen t. o. m. inuti städerna. 



De lifnära sig förnämligast af insekter, larver, maskar o. 

 s. v., som de flesta fånga på marken. En och annan förtär 

 om hösten derjemte äfven bär. 



De sjunga alla, några utmärkt. Då de sitta hafva de en 

 temligen upprätt ställning, låta ofta vingarne hänga ned och 

 slå emellanåt upp och ned med eller skaka den utbredda stjer- 

 ten. På marken röra de sig hoppande i långa, hastiga språng, 

 emellanåt stannande fcir att upphemta sin föda. Blott en art, 

 nemligen blåhaken, löper på marken liksom ariorna med skifte- 

 vis rörda fötter. 



Sina bon hafva dessa foglar antingen i buskar, eller på 

 marken emellan trädrötter, uti ihåliga träd, stubbar och dylikt. 



Hos några arter äro könen olika, och ungarna, som äro 

 beströdda med bleka, rostgula fläckar, äro alltid olika de 

 gamla. 



Rödstjertarna tillhöra endast den gamla verlden. I Ame- 

 rika och Australien har ännu ingen enda hithörande art blif- 

 vit anträffad. 



De, som tillhöra vår fauna, kunna på grund af stjertpen- 

 nornas färg indelas i trenne afdelningar. 



A. Stjertens sidopennor helt och hållet roströda eller 

 brunröda. 



1. Nordliga Näktergalen (Luscinia philomela Bechst.). 

 Of van gråbrun med en anstrt/hiing dragande i rostfärg; mun- 

 der ljust gråaktig; stnqjen hvitaktig, med ett temligen otydligt 

 brungrått band ])å hvarde7^a sidan; stjertens sidopennor stö- 

 tande i rödt; 2:dra handpennan längre än den 4:de, 3:dje 

 längst. — Längd omkring 6| — 7 tum. 



Hannen och honan äro nästan lika tecknade, men un- 

 gar7ia äro deremot, såsom vanligt, mycket fläckiga och olika 

 de gamla. De likna rotgelens ungar, men äro mera rödbruna 

 och hafva högre ben. 



