TATTINGAK. 



101 



Rodstjcrten (hanne). 



Honan är ganska olik hannen. Ofvanpå hutVudet, hal- 

 sen, ryggen och skuldrorna brungrå med rostbrun anstrykning. 

 Strupen hvitaktig. 



Framhalsen och hela '^'"^s- 33. 



underlifvet hvitaktiga 

 med mer eller mindre 

 rostgul anstrykning. 



Ungen är blek- 

 Häckig; stjertens färg 

 lika med de äldres. 



Rödstjerten före- 

 kommer öfver hela Eu- 

 ropa och är äfven hos 

 oss en ganska allmän 

 fogel. Han häckar 

 mångenstädes i hela 

 landet, frän Skåne ända 



långt inom polcirkeln. I skogslundar, men isynnerhet i parker 

 och trädgårdar har han sitt förnämsta tillhåll. Der utväl- 

 jer han vanligen något visst träd, i hvilket han har sin bo- 

 ningsplats och i hvilket han helst uppehåller sig, samt gör 

 derifrån sma uttlygter i grannskapet. Någon gång ser man 

 honom äfven pa marken, men oftast uppehåller han sig i trä- 

 den, der han raskt hoppar omkring från gren till gren för att 

 söka sin föda och är dervid lätt igenkänlig på stjerten, som 

 han ofta försätter i dallrande rörelser. 



Han är liflig, munter, orolig och från tidigt på morgonen 

 till sent på aftonen i en ständig verksamhet. I sättet att 

 fånga sitt byte påminner han icke blott om de egentliga sån- 

 garna, utan äfven nägot om flugsnapparna, i det att han, lik- 

 som dessa, ofta spejande sitter på en trädgren, utflyger deri- 

 från för att än i luften, än på marken gripa en insekt, som 

 kommit i hans åsyn, och derefter ånyo återvända till samma 

 gren. 



Hans vanliga lockton är ett hvisslande hjit, hyit och då 

 man nalkas boet eller ungarna låter han ofta höra ett läte, 

 som kan uttryckas med hijlt, ke, kel hult, ke, ke, kel De sista 



