TÄTTINGAR. 109 



då snö och is hopa sig och till större delen betäcka de floder 

 och bäckar, vid hvilka strömstararna hade sina tillhåll, samt 

 sedan dessa foglar, utom omsorgen för sitt eget uppehälle, 

 blifvit befriade från alla andra bestyr, begifva de sig ifrån den 

 högre norden. Det är då, såsom nämndt är, man trätfar dem 

 nedåt landet vid rinnande vatten eller på sådana ställen i 

 qvarndammar, strömmar och åar, der vattnet icke fryser, utan 

 der alltid en öppning eller vak tinnes uti isen, hvarigenom de 

 kunna komma ned till vattnet. Vid en sådan vak lefva de 

 antingen ensamma eller flera tillsammans; men i sednare fallet 

 uppstå ofta häftiga strider dememellan, emedan de, liksom 

 många andra småfoglar, såsom vi redan sett, äro af ett 

 afundsamt lynne och icke gerna tåla att någon annan af 

 deras slägte finnes i granskapet. Samma förhållande kan man 

 iakttaga vid deras sommartillhåll. De lefva der parvis inom 

 ett bestämdt område, från hvilket de icke allenast bortjaga 

 alla andra strömstarar, som söka att närma sig, utan äfven 

 sina egna ungar, sedan dessa blifvit fullt utvuxna och i stånd 

 att reda sig sjelfva. Deremot lefva de alltid i godt förhal- 

 lande med de flesta andra foglar. 



Strömstaren hemtar nästan helt och hållet sin föda i vattnet, 

 och det är påtagligt, att han, genom detta för en trastfogel 

 så egendomliga lefnadssätt, alltid och allestädes, der han finnes, 

 måste ådraga sig uppmärksamhet och hos hrar och en, som 

 har sinne för naturen, väcka beundran. Det är också påtag- 

 ligt, att en så besynnerlig fogel som strömstaren icke kunnat 

 gå fri från att blifva oriktigt bedömd af en okunnig allmänhet, 

 och inom ornithologien spelar han just en vigtig rol af den 

 anledning, att han utan tvifvel kan anses liafva gitvit upphof 

 till den allmänt bekanta, skrockfulla och dumma folktron an- 

 gående svalans vintersömn på sjöbotten. Man har nemligen 

 kommit underfund med, att de s. k. svalor, hvilka vintertiden 

 lilifvit uppfångade med isnot, eller, som man säger, blifvit 

 upphemtade från sjöbotten, icke kunnat vara någonting annat 

 än verkliga strömstarar. 



Strömstaren är en munter, liflig och orolig fbgel, utrustad 

 med de mest olika egenskaper. Pa marken rör han sig med 



