110 TÄTTING AU. t 



nästan lika mycken färdishet, som de egentliga strandtbglarna 

 eller vadarna, och hans flygt är snabb med surrande vingslag. 

 Högt flyger han likväl endast sällan. Då han någon gång blifver 

 uppjagad följer han vanligen alla krökningarna af floden eller 

 bäcken, blott några fot öfver vattenytan. I vattnet simmar 

 och dyker han icke allenast lika utmärkt som en dykand, utan 

 han förmår äfven att störta sig ned i de mest skummande 

 forsar och genomflyga de stridaste vattenfall. Man berättar 

 dessutom om honom, att han skulle kunna löpa på bottnen t. 

 o. m. mot strömmen; men ehuru vi gerna äro benägna att 

 erkänna honom vara i besittning af många utmärkta egenska- 

 per, och ehuru vi anse honom såsom en riktig tusenkonstnär 

 då han kommer i vattnet, kunna vi dock icke annat än för- 

 flytta denna uppgift på diktens och sagans område. 



Strömstarens sång, som lian likaväl låter höra under den 

 starkaste vinterkyla, som under den hetaste sommarvärme, 

 är liflig, omvexlande och ganska angenäm. Vanligen sitter han 

 då han sjunger på ett isstycke, en sten eller i ett träd, i när- 

 lieten af vattnet. 



Det fordras vanligen icke så liten vana för att upptäcka 

 strömstaren vid hans sommartillhåll, och den, som icke när- 

 mare känner honom och hans lefnadsvanor, kan länge nog få 

 söka innan han lyckas att finna honom. Vanligen sitter han 

 vid stranden nedhukad i någon passande fördjupning på en 

 sten eller mellan några trädrötter, sällan på en gren i något 

 nära vattnet stående träd, och håller sig oftast ganska stilla 

 då han fruktar någon fara. Vid de vatten, der han uppe- 

 håller sig, utväljer han oftast åt sig flera dylika sittställen, 

 som han företrädesvis begagnar, och frän hvilka han kan öf- 

 verskåda sitt fiskvatten. Då han blifver uppjagad, flyger han 

 vanligen icke långt, utan merändels blott ifrån ett sådant sitt- 

 ställe till ett annat, och dessa ställen igenkännas på hans der- 

 städes hopade exkrementer. Vid uppflygandet gifver han ifrån 

 sig ett läte, som kan uttryckas med zerrr eller zerrh. 



Strömstaren lifnärer sig af allehanda slags vatteninsekter 

 och krustaceer samt säges dessutom tillgripa fiskrom. 



