118 TÄTTINGAR. 



Trädgårdssånsiariui kunna med skäl räknas till de ange- 

 nämaste och mest behagliga bland alla de små sångtbglär, som 

 bebo vara lundar och trädgårdar. Deras glada, lifliga, inta- 

 gande och harmlösa väsende, men framförallt deras muntra 

 o,ch omvexlande sånger, göra dem städse omtyckta af alla, som 

 lära känna dem. 



Till sitt egentliga upi)ehallsställe utvälja de, i de flesta 

 fall, låga och täta buskar, och ju mera lummiga, taggiga och 

 ogenomträngliga dessa äro, desto mera passande synas de vara. 

 Ofta kan blott en enda lag häck, eller till och med en ensamt 

 stående tornig buske pa fältet vara tillräcklig för att under 

 större delen af sommaren hysa ett par af dessa foglar. I dy- 

 lika buskar hoppa de lifligt från gren till gren, genomkrypa 

 deras tätaste delar och hålla sig der vanligen dolda och un- 

 dang()mda. Till marken begifva de sig högst sällan, men i 

 toppen af buskarna, eller i spetsen af deras grenar, sitta de 

 ofta då de sjunga. Afvensa pläga vissa ibland dem vid dylika 

 tillfällen, liksom piplärkorna, göra några slag i luften samt 

 derefter med sväfvande vingar äter sänka sig ned till sin 

 förra plats. 



De äro sluga och listiga, men derjemte, i likhet med mang;i 

 andra småfoglar, i hög grad nyfikna. Alla ovanliga fr)remäl, 

 som visa sig i deras närhet, måste de nogsamt betrakta och 

 med den största sorgfällighet undersöka innan de med lugn 

 kunna återgå till sina vanliga bestyr. Da man derföre nalkas 

 den buske, der de hafva sitt tillhåll, får man alltid se dem 

 hopita oroliga omkring, med uppresta hufvudtjädrar och under 

 ett ständigt upprepande af sitt vanliga varningsrop. Härige- 

 nom tillkännagifva de äfven ofta för andra foglar da hökar 

 eller falkar visa sig, eller da någon annan fara är förhanden. 

 För tamdjuren, t. ex. hönsen och dufvorna, kommer ofta ett 

 sådant tillkännagifvande väl till pass. 



Då deras flygt i allmänhet är fladdrande och osäker, är 

 det ganska förvånande att de, det oaktadt, under flyttningarna 

 kunna tillryggalägga så ofantliga vägsträckor och färdas fram öf- 

 ver så vidsträckta haf och ländei' innan de nå sina bestäm- 

 melseorter. Många arter träftas nemligen under vintrarna långt 



