l-ATTINGAR. 



123 



tum kortare — , är ofvan mera grå, utan någon brun anstryk- 

 ning, hvilket bäst visar sig på vingarna, der den bruna färgen 



Fig. 37. 



Arlsångaren. 



hos föregående art ganska bjert framlyser, samt har slutligen 

 mycket mörkare, blygrå fötter. Könen äro nästan lika hvar- 

 ;indra. men honan är något mindre än hannen. 



1 afseende pa den u;eoiiratiska utbredningen, öfverensstäni- 

 mer ärtsångaren ganska nära med föregående art, med hvilken 

 han äfven i lefnadssättet har mycket gemensamt. Lik- 

 som denna är han liflig, orolig och i ständig verksamhet. Han 

 vistas, såsom det synes, företrädesvis i unga slutna^barr- eller 

 blandskogsbestånd, helst i närheten af sjöar eller andra vatten. 

 Afvenså träffar man honom icke så sällan bland täta buskar 

 och häckar på fält, i skogsbryn, trädgårdar och gärdesbackar. 

 lians sång är både. vacker och omvexlande, men svag och höres 

 icke långt. Men derjemte låter han äfven höra ett annat, 

 egendomligt läte, som Prof. Nilsson uttrycker med klapp, 

 klapp, klapp), klapp och förliknar med ljudet »af en med slaga 

 försedd väderqvarn (vindleka), som nyttjas att bortskrämma 

 sparf ur trädgårdar och hampland.» 



Boet bygger han lågt i någon buske. Aggen äro vanligen 

 4 — 6, hvita med gulbruna och blåaktiga fläckar, synnerligen 

 omkring den tjockare ändan. 



