TÄTTINGAR. 131 



skogsdungar, parker och någongång äfven i trädgårdarna. Han 

 är ganska skygg samt derjemté, liksom sina öfriga samsläg- 

 tingar, orolig, liflig och i ständig verksamhet. Såsom flytt- 

 fogel anländer han en hel månad sednare än de två föregående 

 löfsångarna, eller efter medlet af Maj. Vintern tillbringar han 

 i Afrika, hvarifrån Ingeniör J. Wahlberg hemfört exemplar 

 skjutna i Kaplandet i Mars månad. 



Vi hafva redan anmärkt, att denna fogels sång är sär- 

 deles egendomlig. Han står visserligen betydligt efter näkter- 

 galen och flera andra bland de utmärktare sångarna i afseende 

 på tonernas styrka, fyllighet och behag; men han inlägger i 

 sin sång mycken omvexling och uppblandar densamma med 

 en mängd egna läten, hvilka påtagligen äro ett slags efter- 

 härmning af andra i grannskapet boende foglars sånger och lock- 

 ljud. Sålunda kan man uti vissa strofer af densamma igen- 

 känna icke blott staren, trastarna, trädgårdssångarna, svalan 

 med flera små foglar, utan äfven skatan, falkarna och hack- 

 spettarna. Hans vanliga lockton, som han låter höra då han 

 blifver ond, eller då man nalkas boet och ungarna, är ett 

 sträft: tack, tack, tack, tack, och ofta hör man honom äfven, 

 då han blifver mycket ifrig, skrika eller sjunga: tack - tacka- 

 hy o - tackahyo. Ju/. 



Han bygger icke sitt bo på marken, utan i en buske eller 

 i ett träd. Det är mycket konstmessigt sammansatt af fina 

 grässtrån, löf o. s. v. samt utvändigt vanligen beklädt med 

 den hvita, afflarnande ytterbarken af björk. Aggen äro myc- 

 ket vackra, till färgen blekröda med svartaktiga fläckar och 

 streck. 



1. Till denna grupp hör äfveu en annan liten sångare, som 

 visserligen ännu icke är funnen hos oss, men som dock, enligt 

 Prof. SujsiDEVALLS förmenande, sannolikt förr eller sednare kommer 

 att här antväftas. Denna är 



Kungsfogellika Sångaren (Sylvia superciliosa Lath). Ofvan 

 smutsgrönaktig, under gulaktigt livit; ett blekgnlt streck öfver 

 ögonen och ett mörkt genom desamma; öfver vingen tvä gula tvär- 

 band; hufvudet hos hannen något mörkare än ryggen, med pannan 

 och hjessan längs midten något blekare; 2:dra vingpennan lika 

 läng med den 8:de. — Till storleken knappt större än kuu^sfogeln. 



