140 TÄTTINGAK. 



han endast en kort sträcka till ett annat träd, för att åter 

 genast börja sin jagt. Om hösten äro deremot de gamla 

 mycket rädda. 



Sitt bo bygger han dels uti ihåliga träd, stubbar, stockar 

 och dylikt, dels mellan gärdsel, i takrännor på hus o. s. v. 

 Stundom tinner man det äfven helt öppet beläget i hörnet af 

 någon taklist, i en grenklyka nära stammen af ett träd och 

 pa flera andra ställen. Det är sammansatt af mossa, fina 

 strån och gräsrötter samt inuti fodradt med tjäder, dun, hår 

 och ull. Aggen äro vanligen 5, till färgen smutsigt hvitgråa 

 och beströdda med temligen jemnt fördelade, blekt brunröda 

 fläckar. 



B. Näbben, från nmnvlken räknadt, kortare än tarseiu 

 — Ficedula Bmss. 



2. Brokiga Flugsnapparen (Muscicapa atricapilla Linn.). 



Svart och. hvit eller yrå ock hvit; de inre handpennorna blott 

 vid sjelfva roten hvita, den 2:dra något kortare än den ö:te. — 

 Längd omkr. 5i tum. 



Namn: Svart och hvit Flugsna/ppare (NiLSS.); Ostergöthl. 

 Trädsvala. 



Hannen i sommai-dräyt är ofvan svart med en hvit fläck 

 i pannan, gråaktig öfvergump och en stor hvit fläck på vingen. 

 Denna sednare uppkommer derigenom, att de långa täcktjä- 

 drarna och hela yttre kanten af de 3 inre armpennorna hafva 

 denna färg. Föröfrigt äro den 6:te — 10:de handpennan vid 

 roten ej längre hvita än handtäckfjädrarna räcka. Alla undre 

 kroppsdelar rent hvita. Stjerten svart, endast hos yngre in- 

 divider äro de 2 eller 3 yttre sidopennorna utåt hvitkantade. 



Hannen i höstdrägt och honan äro ofvan gråaktiga med 

 gulbrun anstrykning. Pannan utan hvitt. De stora vingtäck- 

 tjädrarna endast i spetsen smutsigt hvitaktiga. Honans 3 yttre 

 stjertpennor bredt hvitaktiga. Föröfrigt som om sommaren. 



Ungarna fläckiga, igenkännas frän den föregåendes på den 

 kortare näbben. 



Aivn. Eu del hannar fortplanta sig redan i andra aret, me- 

 dan de ännu hafva en lirä dräiit liksom honorna. 



