144 TÄTTINGAR. 



Denna liiigsnappare tillhör egentligen de sydöstra trakterna 

 af Europa. I afseende på kroppsställning och färgteckning har 

 han en viss likhet uied rödhaken (Lusc. Rubecula); men kännes 

 lätt igen på stjertens hvita färg. I träden lärer han klänga likt 

 mesarna då han söker sin föda. 



Gylliiig-slä^tet (Oriolus Linn.). 



Ehuru detta slägte, tillsammans med flera utländska, rätteligen 

 borde bilda en egen familj, ställa vi det dock här på grund der- 

 utaf, att det har de flesta kännetecken gemensamma med de öfriga 

 hithörande fogelslägtena och följaktligen derigenom bör vara lätt 

 att få reda på utaf hvarje nybegynnare, som med uppmärksamhet 

 följer gången af vårt här framställda fogelsystem. Vi hafva gjort 

 detta till hufvudsak i denna afhandling, äfven om det någon gång- 

 måste ske på bekostnad af det strängt vetenskapliga. Föröfrigt 

 kunna gyllingarna icke egentligen räknas till vår fauna. Det är 

 blott en art, som någon gång tillfälligtvis blifvit sedd eller skjuten 

 härstädes. 



Näbben är hos dessa foglar stark, utdragen och har någon 

 likhet med näbben hos kråkfoglarna ") ; men den fjäderklädda hak- 

 viken sträcker sig icke så långt fram, och de nakna, sinsemellan 

 långt frånskilda näsborrarna ligga helt och hållet framom ansigtets 

 fjäderklädnad. Vingarna äro långa; l:sta handpennan lång, föga 

 kortare eller lika med armpennorna och således betydligt längre än 

 de närmaste täckfjädrarna; 3:dje längst. Stjerten sträcker sig föga 

 utom de hoplagda vingarna, i spetsen tvär. Benen starka; far- 

 serna kortare än näbben frirn munviken och föga längre än rael- 

 lantån utan klo, framtill försedda med grofva inskärningar. — 

 Könen äro till färgteckningen olika, men ungarna likna honan. 



Gyllingarna äro smärta, trastlika foglar, som lefva i skogarna, 

 om sommaren mest parvis, om hösten vanligen i mindre sällskaper. 

 De äro mycket skygga och ytterst iifliga samt lifnära sig af insek- 

 ter, bär och mjuka frukter. Sina bon bygga de med mycken 

 konstfärdighet på qvistarna i höga träd. I Europa äro de ttytt- 

 foglar. 



1. Sommargyllingen (Oriolus Galbula Linn.). De undre 

 ving- och stjerttäckarna samt stjertens sjjets gula; fötterna blygråa: 

 hannen: vackert gid, med ett band mellan näbben och hvardera ögat 



*) Prof. Nilsson upptager af denna anledning i Skand. Fauna både detta och 

 blåkråkeslägtet i samma familj som de egentliga kräkfoglarna, från hvilka 

 de dock äro vida skilda. 



