TÄTTINGAR. 145 



samt vmgarna och stjerten svarta; honan och ungfoglarna : oliv- 

 gröna, inunder hvitgråa med smala, mörka längdflächar, vingarna 

 och stjerten svartaktiga. — Längd 9 — 10 tum. 



Namn: Gylling, Gultrast, Sommargul ing. 



Sommargyllingen finnes i de flesta europeiska länder; men hos 

 oss har han, såsom nämndt är, endast blifvit sedd eller skjuten några 

 få gånger, och samma förhållande lärer det äfven vara i England. 

 I östra delarne af niellersta och södra Finland förekommer han 

 temligen allmänt. Om vintern uppehåller han sig i Afrika. 



Han är en mycket liflig, orolig, skygg och försigtig fogel, som 

 mest lefver bland de täta löfkronorna i skogar och trädgårdar. 

 Här gömmer han sig undan och kan knappast bemärkas annat än 

 genom sin sång, som består af några vackra flöjtlika toner, hvilka 

 kunna uttryckas med piripiriol eller orioli och som ofta åtföljas af 

 ett sträfvare i^räh eller chrrr. Till marken kommer han högst 

 sällan, kanske endast för att dricka, och rör sig derstädes mycket 

 otympligt. Bland trädgrenarna hoppar han deremot med utmärkt 

 skicklighet och hans flygt är äfven mycket snabb och uthållande. 

 Tyska ornithologer uppgifva, att gyllingarna lefva parvis och ensligt, 

 men M. v. Wkight, som observerat dessa foglar i Finland, säger 

 deremot, att de visserligen sinsemellan äro trätgiriga, men, det 

 oaktadt, ganska sällskapliga, och att de äfven under sommaren före- 

 komma tillsammans. Om hösten, då de lifnära sig af bär och 

 frukter samt ströfva omkring med ungarna, torde de alltid lefva 

 mera tillsammans än eljest. Om sommaren utgöres deras föda 

 uteslutande af insekter. 



Boet är mycket konstigt sammansatt af fina grässtrån, rötter, 

 mossa, idl o. s. v. och fästadt i en i^renklyka på ett träd eller 

 högre buske. Äggen äro hvita och kring den tjockare ändan be- 

 strödda med svartbrnna punkter och fläckar. 



Töriiskate-slägtet (Lanius Linn.). 



Hithörande foglar hatVa en stark och niyoket hoptryckt 

 näbb, hvars öfverkäk i spetsen är haktbrniigt nedkrökt utöfver 

 underkäken, som är något uppåt böjd; öfverkäkens inskärning 

 på hvardera sidan ganska djup, bildande vid sin bakre kant 

 en skarp, tandformig Hik; munvikarna kantade med omkring 6 

 borsthår, som tilltaga i längd inåt; näsborrarna aflanga och 

 betäckta af framåtliggande borstlika fjädrar. Vingarna tem- 

 ligen korta; Lsta handpennan kort; 2:dra kortare än den 3:dje, 

 som jemte den 4:de är längst. Stjerten lång-, i spetsen mer 

 eller mindre afrundad. Fötterna undersätsiga; tarsen längre 



Zool. II. Fo-Imv. 10 



