148 TÄTTINGAR. 



nykläckta ungarna i de omnämnda småfogelreddarna beröfvade 

 sina föräldrar, hvarigenom de snart omkommo af svält. Om 

 törnskatorna dödade dessa foglar eller endast jagade bort dem 

 var författaren visserligen icke i tillfälle att iakttaga, men det 

 förra synes vara det mest sannolika, emedan en stor brist på 

 större insekter och annan för törnskatorna lämplig föda under 

 hela häcktiden var rådande. Man var allmänt af den tanken 

 att kattor hade infunnit sig och dödat de små foglarna; men 

 författaren, som flera gånger såg dem förföljas af törnska- 

 torna, anser troligast, att dessa sednare varit de sannskyldige 

 plundrarne, och detta dels af nyss anförda skäl, dels och 

 isynnerhet af den anledning att de små boen och ungarna 

 voro oskadade, hvilket helt säkert icke varit förhällandet om 

 någon katt gjort sin påhelsning, dels slutligen tillfölje deraf, 

 att åtskilliga fjädrar, tillörande nämnde foglar, återfunnos 

 vid törnskatornas bo. Emellertid fingo kattorna för den 

 gången med lifvet umgälla hvad törnskatorna brutit. Förfat- 

 taren anser derföre att törnskatorna, ehuru de företrädesvis 

 äro insektätande foglar, med skäl böra hållas för skadliga, 

 synnerligen som de insekter, hvilka de hufvudsakligen tillgripa, 

 vanligen äro af det nyttiga eller oskadliga slaget. 



Törnskatorna äro emellertid vackra och behagliga foglar, 

 som gjort sig bemärkta och omtyckta derigenom, att de ofta 

 ega förmågan att efterhärma andra foglars lockljud och sånger. 



De hafva sina bon i täta buskar, och honan rufvar äggen 

 ensam, men underhalles dervid med näringsmedel af hannen, 

 som uppspetsar dem på tornar och taggar i närheten af boet. 

 Vid ungarnas uppfödande biträda båda könen med lika om- 

 sorg och de hysa i allmänhet mycken ömhet för sina ungar 

 samt försvara dem vid påkommande fara både med mod och 

 sjelfuppofFring. 



I fångenskapen blifva törnskatorna mycket tama samt ge- 

 nom sin sång, ståtliga hållning och vackra fjäderklädnad sär- 

 deles behagliga. Båda könen sjunga, ehm'u denna förmåga 

 hos hannen ernått en större utveckling än hos honan. 



1. Varfogeln (Lanius Excubitor Linn.). Of van ljust hlå- 

 grå, inunder hvit; genom ögonen ett svart, ofvantill hvitkantadt 



