150 TÄTTINGAR. 



till sydligare trakter. En del stannar qvar under hela vintern 

 i de mellersta och södra delarna af landet, men de flesta torde 

 dock flytta bort. I Tyskland är han stannfogel. 



Denna tbgel, som fatt sitt namn derutaf, att han besitter 

 en hög grad af varsynthet, begagnades också af denna anledning 

 i fordna tider af falkjägarna för att tillkännagifva roffoglarnes 

 ankomst, hvilka han pä långt afstånd varseblifver och dervid 

 låter höra ett eget, varnande läte. Af dessa varningstecken 

 draga äfven andra foglar nytta, i det att de derigenom komma 

 att uppmärksamma antågande hökar och falkar och sålunda 

 ofta undgå att fastna i dessas klor. Sjelf synes deremot var- 

 fogeln icke hysa någon fruktan för dylika roflfoglar, utan bort- 

 jagar dem vanligen, såsom nämndt är, då de komma i när- 

 heten af hans stamhåll. Han är både djerf, tilltagsen och 

 rofgirig, och det fattas honom blott tillräcklig styrka för att 

 han skulle vara en ibland de farligaste för de små skogsfog- 

 larna. Dessa hata honom äfven, liksom vore han en äkta rof- 

 fogel, och om hösten får man af denna anledning icke så sällan 

 se honom vara förföljd af skrikande och larmande småfoglar, syn- 

 nerligen af svalor och sädesärlor, hvilka alltid på sådant sätt 

 bete sig emot roffoglarna. 



För menniskor är han dock ganska skygg och låter sällan 

 jägaren komma inom skotthåll. Detta är likväl icke fallet vid 

 boet eller då han är ute på ströftåg med sida små ungar; ty 

 vid sådana tillfällen låter han alltid, liksom de flesta andra 

 foglar, sin naturliga vildhet och rädsla gifva vika för den 

 uppofi'rande fosterkärleken. 



Under sommaren har varfogeln merändels sitt tillhåll i 

 busktrakter och skogsbryn. Här för han ett ensligt lefnads- 

 sätt, och man ser honom ofta sitta helt tyst i toppen af ett 

 träd eller buske, lurande pa rof. 



Hans föda består förnämligast af hvarjehanda småfoglar, 

 ödlor, insekter och, såsom det påstås, äfven af sorkar och råt- 

 tor. Författaren har sett honom fånga småfoglar, dem han 

 flygande bortfört i klorna liksom falkarna. Men hans klor äro 

 svaga, derföre måste han först slå sitt byte till marken och 

 döda det med den starka, hvassa näbben, innan han på nämnde 

 sätt kan bortföra detsamma. 



