TÄTTINGAR. 153 



darna använder hon derjemte ätven andra materialier, såsom 

 trådar, band, tyglappar o. s. v. Aggen äro 5 — 6, livitaktiga, 

 med gulaktig anstrykning och beströdda af rostfärgade fläckar, 

 som stå tätare tillsammans omkring den tjockare ändan. 



1. Här vilja vi äfven anföra tvenue andra arter, liöi-aiult; till 

 detta slägte, af hvilka den ena iifven några gånger blifvit sedd eller 

 skjuten hos oss. Dessa äro : 



1) Svartpannade Törnskatan (Lauius minor Gmel.). ufvan 

 ljust blågrå, inunder hvit med en scayt vosenfärgad anstrykning pd 

 bröstet och jjå sidorna; pannan och ett bredt band genom hvardera 

 ögat svarta; vingarna, svarta med en hvit fläck på midten, l:sta 

 handjyennan smal, räcker föga utöfver spetsen af de närmaste täck- 

 fjädrarna; stjerten svart och hvit, kortare än den hoplagda vingen. 

 — Längd omkring 9 tum. 



Namn: Mindre Törnskata (NiLSS.). 



Till färgteckningen lik varfogelu; men skiljes lått på den 

 svarta pannan, det med en roseufärgad anstrykning öfverdragna 

 bröstet och den, i jemförelse med vingarna korta stjerten Denna 

 sednare räcker dock ett godt stycke utöfver de hoplagda vingar- 

 nas spets. 



Denna törnskata, som förekommer allmänt i mellersta och 

 södra Europa, har endast några få gånger blifvit sedd eller skjuten 

 i Skåne. I Danmark har hon/ äfven en eller annan gång visat sig, 

 och ett exemplar lärer vara/- erhållet vid Helsingfors i Finland. 

 Hon påstås hafva en stor förmåga att efterhärma andra foglars 

 läten. I lefnadssättet liknar hon eljest varfogeln. Boet bygger 

 hon i höga träd och buskar, och det uppgifves, att hon vanligen 

 sammansätter detsamma af välluktande örter. Aggen äro grönhvita 

 och beströdda med bruna och gråaktiga Häckar, som bilda en krans 

 omkring den tjockare ändan. 



2) Rödhufvade Törnskatan (Lanius Senator Linn.). Ofvan 

 svart, med en hvit fliick pä hvardera skuldran; inunder hvit; pan- 

 nan och hufvudets sidor svarta; nacken och bakhalsen roströda. 

 ■ — Längd öfver 8 tum. 



Förekommer allmänt i mellersta och södra Europa och är äf- 

 ven några gånger sedd i Danmark, men iinnu icke hos oss. I lef- 

 nadssättet öfverensstämmer hon nära med den ioregiiende. 



Sideiisvaiis-slägtet (Ampelis Linn.). 



Sidensvansarna hafva en kort, vid roten bred och ned- 

 tryckt, emot spetsen något hoptryckt näbb; öfverkäkspetsen 



