154 TÄTTING AK. 



krökt utöfver underkäken och pä h vardera sidan försedd med 

 en temligen djup inskärning; näsborrarna täckta af framåtlig- 

 gande, fina fjäderborst; vid mungiporna inga tydliga borsthär. 

 Vingarna långa och spetsiga; l:sta handpennan mycket liten, 

 kortare än de närmaste täcktjädrarna; 2:dra föga kortare än 

 den 3:dje, som är längst. Fötterna korta, undersätsiga; tarsen 

 ungefär lika lång som mellantån med klo, dess framsida med 

 skarpt afskilda sköldar, baksidan nedtill ofta ojemn och stun- 

 dom genom en slags missbildning delad i 2 eller flera tvär- 

 stycken *). Stjerten i spetsen tvär, räcker med omkring J af 

 sin längd utanför de hoplagda vingarnas spets. Fjäderklädna- 

 den mycket mjuk och silkesfin, bildar på hafvudet en mycket 

 läng tofs och på vingarnas armpennor, äfvensom stundom på 

 stjertpeanorna egna, röda, pergamentartade bihang. — Könen 

 föga olika. 



Detta slägte är i flera hänseenden ganska afvikande från 

 alla de föregående, och man flnner icke i hela fogelklassen nå- 

 gra mellanformer, som förbinda detsamma med något annat. 

 Dess plats inom systemet är för den skull, såsom' vi förut på 

 nägr^i ställen antydt, icke fullt bestämd. — Utom en art, som 

 förekommer i norra Europa, gifves det äfven några andra i 

 Asien och Nordamerika. 



Om sommaren lefva dessa foglar parvis i stora, ödsliga 

 skogstrakter; om hösten och vintern slå de sig deremot till- 

 s^emmans och ströfva vida omkring i stora flockar och skaror. 

 De synas mera uteslutande lefva af bär och frukter än de fö- 

 regående foglarna; möjligen torde de dock sommartiden, innan 

 bären mognat, till hufvudsaklig del lefva af mjuka insekter. 



De bygga öppna bon på träden. 



1. Sidensvansen (Ampelis garrulus Linn.). Rödgrå; stru- 

 peii och ett hand genom hvardera ögat svarta; vingarna fläc- 

 kiga; stje7'tspetsen gul; undergumpen rödbrun. — Längd 

 8 — 8A tum. — Bomhycilla gari-ula NiLSS. 



Namn: Siniil. Rönnbärshane; Westerb. l^oppsparf; Lappl. 

 Kitkainen. 



') Härigenom, såväl soin genom åtskilligt annat, sluta sig sidensvansarna 

 till lärkornas grupji, iler de kanske rättast borde uppföras. 



