160 TÄTTINGAK. 



sakligen af insekter, puppor, larver, maskar och dylika små- 

 djur; men vanligen äfven, synnerligen under den kallare delen 

 af aret, derjemte af bär, frön m. m. Dessa sednare skala de 

 eller sönderhacka innan de förtära dera. Vissa arter komma 

 under hösten och vintern fram till gårdarna, der de lifnära sig 

 af hvarjehanda afskräden, sädeskorn och dylikt. 



De flesta hafva sina bon uti ihåliga träd, några få bland 

 ris och i buskar. 



De äro alla öfvervägande nyttiga derigenom, att de bort- 

 plocka en mängd för skogsträden och de öfriga kulturväxterna 

 skadliga insekter. Många ibland dem kunna till och med i detta 

 hänseende anses såsom de nyttigaste bland alla småfoglar. 



Man kan indela dem uti följande underfamiljer och släg- 

 ten, nemligen: 



A. Klorna af medelmåttig storlek och vanlig form; den 

 mellersta framtåns klo sned, d. v. s. dess inre kant 

 högre upplyftad och dess spets något utåt 7'iktad. 

 Hithörande foglar sakna förmågan att klättra på 

 trädstammai-na. 



l:sta Underfamiljen: Smygar. Kroppsfärgen ofvan 

 brun med mörka teckningar. Näbben af medelmåttig längd, 

 tin och tunn. 



1. Jernsparfvar (Accentor Bechst.). Vingarna spetsiga 

 och, jemte stjerten, temligen långa. 



2. Gärdsmygar (Troglodytes Vieil.). Vingarna nästan 

 trubbiga och, jemte stjerten, korta; den sednare bäres mest 

 upprätt. 



2: dra Underfamiljen: IQesar. Kroppsfärgen ofvan på 

 ryggen grå, grönaktig, blå eller svart, utan mörka teckningar. 

 Näbben kort, rät och smalt kägellik. * 



3. Skogsmesar (Parus Linn.). Stjerten af vanlig form 

 och längd. 



4. Stjertmesar (Orites Mcehr.). Stjerten vigglik, mycket 

 längre än hela kroppen. 



