TÄTTINGAR. 167 



verallt der han förekommer, tillvunnit sig uppmärksamhet. 

 Hans putslustiga, komiska utseende, hans litenhet och hans 

 besynnerliga lefnadsvanor hafva också sedan de äldsta tider 

 förskatfat honom åtskilliga mer eller mindre spefulla benämningar, 

 som han sannolikt äfven för alltid får behålla. Sålunda kallas 

 han t. ex. i Tyskland Buskkung eller Sparfkung, i Norrige 

 Thomas i gärdet, pa Island Mössens broder och hos oss van- 

 ligen Tummeliten. 



Till skaplynnet är han munter, liflig och orolig, och, oak- 

 tadt han, såsom vi redan nämnt, blifvit hänvisad att, tillsam- 

 mans med råttor och möss, dväljas i skogarnas mest dolda 

 gömslor, så tinnes det knappast någon annan fogel, som mera 

 glad och förnöjd tillbringar sina dagar. Han är hela dagen i 

 beständig verksamhet. Med upplyftad stjert och något ned- 

 hängande vingar genomkryper han med en beundransvärd skick- 

 lighet de tätaste snar och de minsta smyghål, mera dervid 

 liknande en ratta än en verklig fogel *). 



Bland vinterns is och sommarens blommor, i regn och 

 solsken, är han lika förnöjd, glad och lefnadslustig, sjunger 

 och lockar. Och hans sång är icke något vanligt qvitter, utan 

 den är både melodisk och omvexlande, och, för att döma efter 

 fogelns storlek, ovanligt stark, fyllig och uthållande. Detta 

 är isynnerhet förhållandet under fortplantningstiden, om våren 

 och om sommaren; men man får äfven höra honom om vin- 

 tern, ehuru han då icke inlägger så mycket lif och värme i 

 sången, som förhållandet är da den utföres i närheten af boet 

 och är ett uttryck af tillgifvenhet för makan. Man har velat 

 finna, att han, i afseende pä sångens styrka, kommer nära en 

 god kanariefogel, och säkert är, att han sjunger både eldigare 

 och flitigare än denne. Hans lockton kan uttryckas med zeck- 

 zeck eller zer7\ zerr, zezerrrr; den sednare locktonen är isyn- 

 nerhet starkt ljudande. 



Högst ogerna, och endast då nöden tvingar honom, lemnar 

 han sina buskar och gömställen. Hans vingar äro också allt- 

 för svaga för att kunna bära honom någon längre vägsträcka, 



*) Det iir ocksii pälagligen af denna anledning, .s(3m han pä det bildi'ika is- 

 ländska språket blifvit kallad »Mnsarbrodir», d v. s. mössens broder. 



