182 TÄTTINGAR. 



kännetecken: 1) räcker det svarta pä hufvudet, som saknar 

 glans, ända ned öfver bakhalsen; 2) är den svarta hakfläcken 

 betydligt större, sträckande sig nära en tum nedåt bröstet; 

 3) hafva armpennorna breda hvitgråa kanter, hvilka alltid äro 

 betydligt ljusare än ryggens färg. Detta märker man lätt äf- 

 ven då fogeln flyger och då man ser honom på afstånd; 4) är 

 stjertens 2 yttersta pennor vid hvardera sidan märkbart kortare 

 än de öfriga, hvilka sinsemellan äro af nästan fullkomligt samma 

 längd. — Hufvudets sidor äro rent hvita; men föröfrigt är 

 kroppsfärgen om sommaren orenare, mera stötande i gulgrått, 

 än om vintern, då den är mera hvitaktig och rent grå. Näb- 

 ben svart. Fötterne blygråa. Iris brun. 



Talltitan är utbredd öfver hela Skandinavien, men före- 

 kommer icke så talrikt i de södra provinserna, som i de mel- 

 lersta och norra, der hon i skogar, ängar och betesmarker är 

 en ibland de allmännaste småfoglar. Hon går äfven långt mot 

 norden och träffas på fjellen ända upp i videregionen, således 

 öfver den egentliga trädgränsen. Utom Skandinavien är hon 

 funnen icke blott uti hela Siberien och på Island, utan äfven 

 på åtskilliga ställen i mellersta Europa. 



Oftast har författaren funnit henne uti yngre barr- eller 

 blandskogsbestånd, ibland enbuskar och i kärrtrakter, beväxta 

 med al, björk och andra löfträd, eller med videbuskar. Endast 

 sällan ser man henne i parker och trädgårdar, hvarest deremot 

 följande art, åtminstone under den kallare delen af året, har 

 sitt nästan ständiga tillhåll. Att talltitan endast skulle vi- 

 stas bland barrträd, som man någon gång får se uppgifyet, 

 öfverensstämmer icke med verkliga förhållandet. 



Genom sitt egendomliga läte röjer sig talltitan redan på 

 afstånd. Den som blott en gång hört detsamma, och föröfrigt 

 är van att iakttaga foglarnas olika lockljud, bör sedermera 

 icke gerna kunna taga miste derpå. Det kan ungefär uttryckas 

 med tjitji-tä eller tjitji-tä-tä-tä, med tonvigten på <äljudet, 

 som är sträft och utdraget. 



Liksom sina öfriga samslägtingar, är talltitan orolig, mun- 

 ter och liflig samt derjemte mycket nyfiken och föga rädd. 



