190 TÄTTINGAR. 



Stjertmesen förekommer nära nog i hela Europa och har 

 äfven en vidsträckt utbredning i Siberien. Hos oss finnes han 

 i de flesta landskaper; men synes icke gå längre mot norden 

 än till den 62:dra eller 63:dje nordl. breddgraden. Han uppehåller 

 sig i skogarna, under tbrtplantningstiden parvis, sedermera un- 

 der hösten och vintern, då ungarna blifvit flygvuxna, familjevis 

 eller oftast flockvis. I det södra Sverige ser man honom säl- 

 lan sommartiden; men han häckar dock äfven der pä åtskil- 

 liga ställen. 



Såsom vi redan antydt äro stjertmesarna mycket sällskap- 

 liga foglar; men de lefva för sig sjelfva och man träff'ar dem 

 aldrig tillsammans med andra foglar. Oroliga och lifliga stryka 

 de ständigt omkring från trakt till trakt och vistas icke länge 

 på hvarje ställe. De synas blott liksom i förbifarten hemta 

 sin föda, bestående förnämligast uti insekter, insektsägg, pup- 

 por och larver, som de uppsöka under det att de klänga på 

 qvistarna och grenarna af träd och buskar. Mest genomströfva 

 de på detta sätt löfskogar, lundar och parker. I alskogar, så- 

 väl yngre som äldre, infinna de sig ofta. De lefva mycket fred- 

 ligt tillsammans, hvilket man äfven kan iakttaga i fångenska- 

 pen, der de mata och äfven på annat sätt bistå hvarandra, 

 dä så påfordras. Deras hvita hufvuden, med de små klara, 

 uttrycksfulla ögonen, och för öfrigt hela deras utseende bär 

 äfven prägeln af mildhet och förtrolighet. 



Stjertmesens vanliga läte, som han ofta upprepar, utgöres 

 af ett fint: ii, ii, gegegeli. 



Boet är mycket konstigt sammansatt, stort och rymligt. 

 Vanligen är det fästadt på någon större gren, tätt vid stam- 

 men af ett träd, eller i någon tät buske. Det är utvändigt be- 

 klädt med lafvar och mossa, invändigt med fjäder, och har på 

 sidan ett litet ingångshål. Aggen äro många, stundom ända 

 till 15 stycken, hvita och glänsande med rödbruna prickar. 



3:dje Underfamiljen. Trädrännare. 



Hvad som hufvudsakligen utmärker hithörande småfoglar 

 och utgör ett gemensamt kännetecken, hvarigenom de icke blott 



