TÄTTINGAR. 1 9 1 



skilja sig ifrån mesarna, utan äfven ifrån alla till tättingarne» 

 ordning hörande foglar, är, såsom vi redan antydt, den egendom- 

 liga formen af klorna. Dessa äro nemligen mycket hvassa,^ 

 stora och på sidorna plattryckta, och den mellersta af de tre- 

 främre är icke, såsom hos andra tättingar, sned, utan rak, med 

 båda underkanterna lika höga *). Baktån är äfven jemförelse- 

 vis större och starkare än hos andra tättingar, så att den, 

 klon oberäknad, är längre än de främre sidotårna och blott 

 obetydligt kortare än den mellersta. I afseende härpå öfver- 

 ensstämma dessa foglar med hackspettarna, och härigenom hafva 

 de äfven, liksom dessa, erhållit förmågan att klättra på släta 

 trädstammar. Denna förmåga sakna mesarna, hvilka deremot, 

 såsom vi redan omtalat, med skicklighet kunna klänga på skrof- 

 liga trädstammar och på sådana smala qvistar och grenar, 

 som de kunna gripa omkring med tårna. — Trädkryparnes^ 

 näbb är antingen helt rak eller något nedåt böjd, saknar all- 

 tid inskärning bakom spetsen och har otydliga eller inga borst- 

 hår vid munvikarna. Stjerten har stundom styfva pennor,, 

 liksom hos hackspettarna. 



Rörande dessa foglars plats inom systemet hafva menin- 

 garna varit mycket delade och torde ännu vara det. För vår 

 del anse vi dock, att de rättast böra ställas i närheten af me- 

 sarna, ehuru de ganska väsendtligt skilja sig ifrån dem. Många 

 författare hafva sammanfört dem i en särskild familj tillsam- 

 mans med Härfogeln (Upupa Epops) och placerat dem i gran- 

 skapet af spettarna, sannolikt, såsom vi nyss uppgifvit, på den 

 grund, att deras klor blifvit nära nog lika bildade med dessa sed— 

 nare foglars och att de, tillfölje deraf, fått förmågan att med skick- 

 lighet klättra på trädstammarna; ty föröfrigt synes oss deras öf- 

 verensstämmelse med spettarna vara mera skenbar än verklig, 

 och om än några ibland dem liksom bilda en öfvergång emellan 

 spettar och mesar, så är det dock tydligt, att de icke kunna 



*) Hos de öfriga tjittingarna är den mellersta framtäns klo mer eller mindre- 

 sned, hvilket beror derpå, att dess inkant är bredare, liksom uppsväld och 

 högre upplyftad än den yttre. Härigenom blifver klon bredare på inre si- 

 dan och Sv nes tillfölje deraf, betraktad uppifrån, något utåt böjd. Ho* 

 trädkryparna är deremot ifrågavarande klo, sedd uppifrån, på båda sidor- 

 om ryggkanten lika bred, och synes, följaktligen vara fullkomligt rät. 



