192 TÄTTINGAR. 



afsöndras frän tättiusarnes ordnino;. Med Härfogeln böra de 

 väl heller icke kunna anses vara beslägtade, och det torde knap- 

 past vara något annat än en viss likhet i näbbformen, som 

 gifvit anledning till att man ställt trädkryparen nästintill denna 

 fogel. Prof. Sundevall, som med vanlig skarpsinnighet un- 

 derkastat dessa foglar en noggrann granskning, har hänfört 

 dem till en egen grupp, under namn af klättrare (Scansores), 

 och ställt dem näst efter mesarna. Vi hafva icke velat be- 

 hälla benämningen "klättrare" för denna underfamilj af den 

 anledning, att Hackspettarnes familj af ålder blifvit uppkallad 

 på sapma sätt. 



Till denna underfamilj höra flera utländska slägten, men 

 hos oss tinnas blott tvenne, som sinsemellan äro mycket olika 

 och utgöra så att säga de yttersta länkarna i en serie af fo- 

 gelformer, hvilka, naturenligt grupperade, bilda ett samman- 

 hängande helt. 



Trädrännarna äro muntra och lifliga foglar, som oupphör- 

 ligt äro i verksamhet och med mycken färdighet klättra på 

 trädens stammar och grenar. De flyga sällan någon längre 

 vägsträcka, utan vanligen endast från träd till träd, eller från 

 en skogspark till en annan, och på marken, dit de sällan be- 

 gifva sig, röra de sig dåligt och otympligt hoppande. 



Deras föda består mest af insekter, insektsägg, puppor och 

 larver, som de uppsöka i barkspringor eller bland lafvar och 

 mossa. Nötväckan förtär dock derjemte om hösten och vin- 

 tern en mängd frön, nötter, ollon, kärnor o. s. v., som hon 

 fäster uti någon barkspringa, grenklyka eller dylikt, för att 

 sedermera sönderhacka dem med näbben. 



Någon egentlig sångförmåga torde man knappast få tiller- 

 känna dessa foglar; men de gifva sig allestädes tillkänna ge- 

 nom egna locktoner. 



De bygga sina bon, utan någon särdeles konstfärdighet, 

 uti trädhålor och lägga ett temligen stort antal ägg. 



iXötväcke-slästet (Sitta Linn.). 

 Näbben är rät och föga längre än tarsen, på öfre och undre 

 sidan något afrundad, i spetsen trubbig, ej nedböjd; näsbor- 



