TÄTTINGAR. 



201 



har hos älorna alldeles försvunnit. Hvad vidare armpennorna 

 beträffar, så äro de tre innersta (b) mycket förlängda och till 



Fig. 52. 



Vinge af en arla: a, handpennor; — A, arnipennor. 



formen olika de öfriga. En af dem räcker stundom till och med 

 nästan ända till vingens spets. Näbben är smal, rät och utdragen 

 samt har bakom öfverkäksspetsen en svag inskärning; men vid 

 munvikarna finnas inga, eller åtminstone endast helt korta 

 borsthår. Fötterna höga, med flera tydliga inskärningar på 

 tarsens framsida, och baktåns klo är vanligen förlängd. 



Alla hithörande foglar flytta bort under den kalla årsti- 

 den *). De lefva hufvudsakligen af insekter, som de mest fånga 

 under det att de löpa på marken; men tillgripa äfven små 

 sniglar, larver, maskar o. s. v. Växtämnen torde deremot in- 

 gen af våra arter förtära. 



De flesta vistas på öppna fält eller vid vatten. Blott en 

 art lefver mera uteslutande i skogarna. Pa marken röra de 

 sig icke hoppande, utan i skridt. Vanligen löpa de snabbt un- 

 dan och föra ofta den förlängda stjerten upp och ned. Häri- 

 genom igenkännas de äfven på afstånd. 



I allmänhet liafva de sina bon på marken. Sällan i sten- 

 rösen, murar, trädhål och dylikt. 



Till vår fauna höra tvenne slägten, som kunna åtskiljas 

 genom följande kännetecken: 



*) Vissa individer af skärpiplärkan stanna dock qvar i vestra skärgården. 



