TÄTTINGAR 



211 



Sina bon liafva ariorna antingen bland gräs på marken eller 

 i stenrösen, hål i murar, under takbetäckningen på hus o. s. v. 

 De äro konstlöst hopfogade af fina grässtrån och rötter samt 

 inuti fodrade med hår eller ull. Under fortplantningstiden sjunga 

 hannarna; men deras sång är låg och föga behaglig, och den 

 frambringas icke, liksom hos piplärkorna, under flygten, utan 

 under det att de löpa af och an eller sitta helt stilla. 



Till vår fauna höra egentligen icke flera än 2 arter, och 

 dessa äro i afseende på färgteckningen sinsemellan ganska olika. 



1. Sädesärlan (Motacilla alba Linn.) Ofvaii till stö7're 

 delen grå, inunder hvit; stjerten obetydligt längre än vingen, 

 dess 2 yttersta sidoj^ennor i hela sjjetsen och iitkanten hvital 

 hakMon krökt och något kortare än tån. — Längd omkring 

 1\ tum. 



Namn: Rimjärla; Ostergöthl. iSäsäl/a, Kokälla; Stockholms 

 skärgård: Isspjetnia; Sk;in. Gadegrim; Jeratl. Koqvittra; Norr. Lineole. 



Hannen har i sommardrägt hela pannan samt hufvudets 

 och halsens sidor hvita; nacken, bakhalsen, hakan, hela strupen 







och frambröstet svarta; ryggen och skuldrorna askgråa; vin- 

 garna svartbruna, med hvitaktiga kanter på täckfjädrarna och 



