TÄTTINGAR. 213 



allt och af alla. Vid landtgårdarna ses hon med nöje och har 

 alltid derstädes att påräkna en säker fristad, ja, det anses till 

 och med af befolkningen i mänga orter för skamligt, om icke 

 syndigt, att förfölja eller döda henne. Om våren, i bör- 

 jan af April, da hon såsom flyttfogel anländer till sina gamla 

 häckplatser, helsas hon ofta med glädje af ung och gammal, 

 och man skyndar, åtminstone i vissa trakter af landet, att be- 

 rätta huru högt sädesärlan satt, då man först blef henne varse 

 emedan det är en gammal sägen, att man deraf kan sluta till 

 om linet för året skall blifva högväxt eller kort, d. v. s. om 

 linskörden skall komma att utfalla fördelaktigt eller ogyn- 

 samt. Med ett ord, sädesärlan är, liksom svalan och stor- 

 ken, en fogel, som landtmannen omhuldar, och detta äfven 

 tillfölje deraf, att han i henne alltid ser ett menlöst och 

 älskligt väsende, som söker hans skydd, och som, da hon fin- 

 ner det, i viss mån bidrager till den allmänna hemtrefnaden 

 och förnöjsamheten vid gården. 



Men sädesärlan har icke endast sitt tillhåll i städer, byar 

 och vid gärdar, utan äfven, och till ett jemförelsevis betydligare 

 antal, på fälten samt vid stränderna af sjöar, floder, bäckar 

 o. s. v., helst der stenrösen eller stenhopar finnas. Stundom 

 träffar man henne till och med långt in uti vilda, ödsliga trak- 

 ter, och i skärgårdarna vid våra kuster förekommer hon all- 

 mänt. Ofverallt, der hon finnes, är hon föga skygg. Man ser 

 henne mycket ofta följa landtmannen, da han plöjer sina åker- 

 tegar, tätt i spåren, för att ur den uppristade fåran boitplocka 

 insekter, larver, puppor och småmaskar, och på de öppna be- 

 tesmarkerna vistas hon icke sällan bland boskapen, der hon 

 har rik tillgång på bromsar, flugor och andra insekter. 



Hon är af naturen liflig, glad och munter, vippar upp 

 och ned på den långa stjerten, springer af och an på hustaken 

 och på marken, sjunger och qvittrar. Med vexelvis utbredda 

 och sammandragna vingar flyger hon raskt undan, än höjande, 

 än sänkande sig, och vid hvarje vingslag låter hon höra en 

 hvisslande lockton: plirit. Då hon sitter stilla eller springer 

 omkring frambringar hon ofta ett lockljud, som kan uttryckas 

 med: pslrli eWer jisirhd. Stundom förfölja två eller flera livar- 



