216 * TÄTTINGAR. 



på hjessan och i nacken samt utan eller med endast ett helt 

 svagt antydt ljust band öfver ögonen; honan är lik den före- 

 gående racens hona i samma drägt, endast något starkare fär- 

 gad. — I vinterdrägt äro båda könen lika den föregående racen, 

 med endast den obetydliga skilnad, att de äro starkare färgade. 

 — ■ M. horealis. 



Härutaf se vi således, att det egentligen endast är på han- 

 narnes sommardrägt, som dessa två racer kunna skiljas; ty 

 'föröfrigt äro de så lika, att de svårligen kunna uppställas så- 

 som särskilda arter. Märkvärdigt är dock, att de i afseende 

 på sin utbredning inom landet förete så stora olikheter. 



Den sydligare racen finnes mer eller mindre allmänt frän 

 södra Skåne till Dalelfven, men der synes hon hafva sin nord- 

 liga gräns. Här vidtager norrut en bred landsträcka, der inga 

 gulärlor finnas under häcktiden, till dess att den nordliga ra- 

 cen börjar att uppträda uti låglandet vid Angermanelfven och 

 sedermera derifrån vidare utsträcker sin vistelseort ända till 

 de nordligaste delarna af landet. Denna sednare race visar 

 sig deremot aldrig i de södra provinserna, annat än under flytt- 

 ningstiderna. — Utom Sverige förekommer under fortplantnings- 

 tiden den sydligare racen, med undantag af England, nästan 

 öfver hela Europa; den nordligare deremot förnämligast i norra 

 Ryssland och Siberien. Under flyttningarna visar hon sig lik- 

 väl, jemte den förra, i långt sydligare trakter. 



Gulärlan är, liksom den föregående, en särdeles nätt och 

 treflig fogel; men hennes fjäderbeklädnad är, om vi så få säga, 

 mera grann och lysande än vacker, och hon har icke, hvarken 

 i sitt utseende eller i sättet att föra sig, det behag, som är 

 så utmärkande hos sädesärlan. Vilja vi vidare jeraföra dessa 

 båda foglars natur och skaplynne, så tyckes sädesärlan, som 

 gerna söker sitt tillhåll vid menniskoboningar, hvad de intellek- 

 tuela förmögenheterna angår, vara gulärlan ganska öfverlägsen. 

 Denna sednare vistas icke vid husen, utan har merändels sitt 

 ständiga tillhåll på sidländta ängar och betesmarker, der hon 

 ofta uppehåller sig bland den betande boskapen. Hon löper 

 snabbt på marken efter flugor och andra flygande insekter; 



