TÄTTINGAll. 219 



stolt hållning, nickande med hufvudet. De egentliga skrikorna 

 göra dock härifrån ett undantag, och skatorna ser man någon- 

 gång taga långa hopp, synnerligen straxt innan de äro i be- 

 grepp att flyga upp, eller då de sinsemellan kifvas om nå- 

 got byte. 



En annan egenhet i kråkfoglarnas lefnadssätt är, att de 

 letVa tillsammans i större eller mindre sällskaper eller i stora, 

 slutna skaror, som stryka omkring i landet under skrik och 

 larm för att söka sin föda. Detta är dock icke det vanliga 

 förhållandet under fortplantningstiden, dä de merändels lefva 

 parvis och åtskilda. Endast några få arter lefva äfven då till- 

 sammans och bygga kolonivis sina bon. 



Kråkfoglarna lifnära sig såväl af vegetabiliska, som af ani- 

 maliska födoämnen, och äro således allätare. Genom att för- 

 tära en mängd insekter och dessas alFöda blifva åtskilliga ibland 

 dem, såsom t. ex, stararna och råkorna, mycket nyttiga, un- 

 der det att andra deremot göra stor skada genom att tillgripa 

 en mängd fogelägg och späda fogelungar, eller genom att upplocka 

 den utsådda säden på åkrarna, såsom t. ex. korpar och kråkor. 



Såsom sångfoglar betraktade kunna kråkfoglarna i allmän- 

 het anses såsom riktiga stympare. De sakna visserligen icke 

 sångförmågan, men gifva sig dock mest tillkänna genom sträfva 

 eller högljudda och kraxande läten. I fångenskapen, der de 

 lätt blifva tama, synnerligen då de tagas såsom unga, kunna 

 likväl flera ibland dem lära att efterhärma toner och att ef- 

 tersäga ord, som man ofta låter dem höra. 



Sina bon hafva de alltid höjda öfver marken, antingen 

 bland trädens grenar och uti dess ihåligheter, eller i remnor 

 och hål i klippor, hus, gamla murar, kyrktorn o. s. v. Några 

 vistas ständigt eller endast under fortplantningstiden i skogarna ; 

 andra hålla deremot mest till uti städer, byar och vid gårdar. 



En egenhet hos dessa foglar, som vi slutligen icke vilja 

 lemna oanmärkt, är deras begär att bortstjäla och undangömma 

 glänsande och glittrande saker, såsom skedar, saxar, guld- och 

 silfvernipper, glasbitar o. s. v. Detta begär röjes bäst då de 

 hållas i fångenskap, hvarest de, tillfölje deraf, ofta blifva 

 sanska besvärliga. 



