224 TÄTTINGAR. 



ningstiden, och man finner dem också alltid hatVa sina bon på dy- 

 lika ställen. Mångenstädes har man likväl genom utsättandet 

 af trähälkar fått dem att till stort antal fortplanta sig i par- 

 ker och trädgårdar eller vid husen. Detta är vanligt utomlands, 

 men hos oss har man endast på Gottland och Oland mera allmänt 

 infört detta nyttiga bruk. Vi hoppas dock, att det med tiden skall 

 finna efterföljd äfven annorstädes i landet, blott man lärt sig 

 inse den stora nytta, som derigenom kan vinnas. Ingenting är 

 lättare än att få stararna till att bygga i dylika halkar, en- 

 dast dessa sednare äro ändamålsenligt inrättade. Ingångshålet 

 bör nemligen vara afpassadt efter fogelns storlek och djupleken 

 nog tillräcklig, för att skatan och andra fiender till stararna 

 icke måtte kunna räcka äggen eller de späda ungarna då de 

 sticka in hufvudet. Man brukar äfven vid nedre kanten af 

 ingångshålet fästa en smal käpp eller pinne, på hvilken sta- 

 rarna gerna sitta då de äro i behof af hvila. *) Ofverallt, der 

 de på detta sätt finna sig skyddade, bortlägga de mer och mer 

 sin naturliga skygghet och kanna slutligen nära nog betrak- 

 tas såsom ett slags husdjur. 



*) Rörande starhålkarna på Gottland har författaren genom lir Jägmästaren 

 J. O. Sylvan haft nöjet emottaga följande upplysningar: "Trähålkarna 

 eller starstunkorna, som de här kallas, äro vanligen 12 dec. tum höga, 5 

 a 6 dec. t. breda och fyrkantiga, sammanspikade af bredlappar, med taket 

 något öfverskjutande på ena sidan öfver ingångsliålet för att skydda mot 

 regn. Ingångshålet är 1,' — 2 dec. t. i qvadrat och anbringas längst upp 

 vid takskägget. Pinnen, som fogeln sitter pä, går tillika in uti stunkan, 

 så att äfven ungarna kunna sitta pä densamma och se ut genom hålet. 

 Stundom utvecklas mera lyx i byggnadsväg och göres då taket å stunkorua 

 i schweitzerstil, med ett pinnkors på takåsen. — Stunkoi'na anbringas van- 

 ligen på takåsen, ofta 5 å 6 stycken på en och samma byggnad, och se 

 då ut såsom små skorstenar, eller också uppspikas de i löfträden omkring 

 gårdarna (vanligen i ask) och understundom uppfästas de på en hög, upprest 

 stång. Man anser att 2 ä 3000 par starar årligen häcka i dylika stunkor 

 pä Gottland". 



Man har Herfaldiga gånger gjort den iakttagelsen, att hvarje par ärligen 

 inkräktar samma trähälk. Såsom ett bevis derpå nämner äfven hr Sylvän, 

 att man vid ett hemman pä Gottland observerat, att en halt, och tillfölje 

 deraf lätt igenkäulig, stare, trenne är ä rad vid sin återkomst om våren 

 intagit samma stunka, oaktadt mänga andra dylika funnos att välja på. 

 Man ser således härutaf huru lätt det bör vara att bibehålla stararna vid 

 de gärdar, der de en gäng utvalt sina bostäder. — När hålkarna uppsättas 

 brukar man inlägga något färgödsel på deras botten såsom ett värmande 

 underlag. 



