TÄTTINGAR. 225 



Såsom flyttfoglar anlända stararna till sina gamla häck- 

 platser redan i Mars eller April, sällan tidigare. De visa sig 

 i början alltid flockvis och fortsätta att vistas tillsammans 

 ända till dess att parningstiden, i första hälften af April, in- 

 träffar, då de fördela sig parvis. Man ser vid den tiden båda 

 könen ifrigt sysselsatta med att skafl'a meterialier till sina 

 reddar, som de utan någon särdeles konstfärdighet tillrusta uti 

 ihåliga träd af fina grässtrån, hår, fjädrar, ull o. s. v. I slutet af 

 April, eller i början af Maj, har honan lagt 5 å 6 blågröna, enfär- 

 gade ägg, hvilka sedermera efter 13 — 16 dygns förlopp äro kläckta. 

 Ungarna, som matas af båda föräldrarna, hafva icke uppnått 

 en sådan storlek, att de kunna lemna boet förr än efter om- 

 kring 3 veckor, och de behöfva äfven derefter ytterligare vård 

 i 14 dagar innan de kunna föda sig sjelfva. De gamla sta- 

 rarna hafva således, utom rufningen, i 5 veckors tid ett mycket 

 ansträngande arbete med uppfödandet af ungarna, som icke 

 låta sig nöja med litet, utan deremot jemt och ständigt gapa 

 efter föda. Men oaktadt dessa mödosamma omsorger, äro dock 

 stararna alltid lifliga och muntra. Vid boet sjunga de, liksom 

 för att uppmuntra hvarandra, både flitigt och omvexlande; men 

 deras sång är för oss mera egendomlig än vacker och består 

 af en mängd hvisslande, skärrande och knirkande toner, som 

 äro tydliga efterhärmningar af andra i närheten boende foglars 

 eller djurs läten. Härigenom blifver stararnas sång icke alltid 

 lika på alla orter. Under det att de sjunga vid boet äro de 

 vanligen mycket ifriga och känslofulla, blåsa upp strupen, yfva 

 till tjädrarna och röra häftigt på vingarna. 



Sedan ungarna blifvit flygvuxna, slå sig flera familjer till- 

 sammans, och man ser dem då i tallösa, tätt slutna skaror 

 flyga omkring i ängar och lundar för att söka sin föda. Om 

 nätterna hafva de sina bestämda sofställen i lundar och bland 

 vassen vid stränderna af sjöar och floder, till hvilka de van- 

 ligen återkomma, äfven om de derifrån flera gånger blifva bort- 

 jagade. Stundom kunna de t. o. m. flyga milslånga vägsträckor 

 för att få hvila öfver natten på dylika omtyckta ställen. De 

 besöka ofta under sina ströftåg öppna betesmarker och gär- 

 desbackar, der de icke sällan lefva bland de betande boskaps- 



Zool. II. Foglar. 15 



