TÄTIIXGAR. 227 



icke, såsom raängenstädes är brukligt, fäster dem på sjelfva 

 boningshusen. En annan olägenhet, som man deremot icke 

 är i stånd att afhjelpa är den, att stararna, så snart un- 

 garna äro flygvuxna, icke alltid hålla sig qvar i den trakt, der 

 de äro födda, utan begifva sig ut på långa ströftåg för att 

 uppsöka sådana ställen, der de hafva rikligare tillgång på föda. 

 Under tiden framkläckas emellertid, såsom vi redan antydt, 

 icke så sällan en mängd insektslarver, som sålunda i frid och 

 ro kunna anställa förödelse i trädgårdarna. Detta har man- 

 gengång gifvit anledning till, att man underskattat stararnas 

 förtjenster såsom insektsförstörare. Anledningen till detta sta- 

 rarnes totala försvinnande från sin födelsetrakt, torde man få 

 söka dels deruti, att de under fortplantningstiden i det när- 

 maste uttömt det förråd af födoämnen, som den närmaste trak- 

 ten eller omgifningen hade att erbjuda, dels att denna trakt i 

 och för sig, såsom icke sällan är händelsen, varit sa fattig på 

 tjenliga näringsmedel, att stararna redan vid ungarnes uppfö- 

 dande blifvit nödsakade att begifva sig längre bort för att hemta 

 dylika, och att de således, när ungarna sedermera blifvit flyg- 

 vuxna, af behof eller vana, tillsammans med dessa åter begifvit 

 sig dit. Slutligen torde de äfven begifva sig bort tillfölje af en 

 medfödd, oemotståndlig vandringslust, äfvensom af den anledning, 

 att man, såsom mångenstädes är fallet, söker att skjuta de nyss 

 flygvuxna ungarna för stekens skull, och derigenom jagar de 

 öfriga på flygten. Men innan afresan om hösten pläga de dock 

 infinna sig vid de gamla häckplatserna, liksom för att taga 

 afsked och se till att allt är i sin rätta ordning. I trädgår- 

 darna blifva stararna stundom skadliga derigenom, att de föi- 

 tära körsbär och åtskilliga bärfrukter; men man anser i all- 

 mänhet att denna skada betydligt uppväges af den nytta de 

 göra. Stundom ser man hela svärmar af starar på åkrarna 

 innan den mogna säden ännu är inbergad; men man har der- 

 vid ingenting att frukta, emedan deras besök mest gäller de 

 derstädes talrikt förekommande gräshopporna, sniglarna o. s. v. 

 I fångenskapen blifver staren mycket tam och haller till- 

 godo med hvarjehanda födoännien såväl ur växt- som djur- 

 riket. Han har en stor förniaL^a att efterhärma andra foglars 



