232 TÄTTINGAR. 



svart, de öfriga svarta med hvitgrått utfall; de 4 — 5 första 

 armpennorna i midten af utfanet hvita med några blåa teck- 

 ningar å kanterna, de innersta roströda med svarta spetsar. 

 Härigenom uppkommer på den hoplagda vingen en stor, hvit 

 fläck och inåt ryggen en mindre, roströd. De flesta täcktjä- 

 drarna, åtminstone i utfanet, ljusblåa, glänsande med svarta 

 tvärband. Stjerten svart, dess öfre och undre täckfjädrar hvita. 

 Näbben svart. Fötterna blekbruna. Iris gråhvit. 



I de södra och mellersta delarna af landet, åtminstone så 

 långt som eken växer, är nötskrikan en ganska allmän skogs- 

 fogel, och i många trakter, der skogarna äro urgallrade och 

 vanvårdade, är hon numera beklagligtvis nära nog det enda 

 större vildbråd på hvilket fogelskytten har att öda sitt krut. 

 Längre upp mot norden blifver hon mera sällsynt, och träffas 

 blott här och hvar parvis eller enstaka. Nordligare än till 

 omkring den 63 breddgraden torde man knappast kunna för- 

 lägga hennes vistelseort här i landet, och ungefär samma ut- 

 bredning tyckes hon äfven hafva i Finland. I Norrige lärer 

 hon dereraot gå ännu något längre mot norr. Utom Skandi- 

 navien bebor hon föröfrigt nästan hela Europa, der skogar eller 

 åtminstone träd finnas. 



Nötskrikan vistas såväl i barr- som löfskogar. Om som- 

 maren under häcktiden lefver hon parvis och häller sig då van- 

 ligen mera tyst och undangömd; men sedan ungarna blifvit 

 flygvuxna stryker hela familjen omkring under skrik och larm 

 i skogarna. Ofta slå sig under dylika förhållanden flera fa- 

 miljer tillsammans, så att man stundom kan träffa på hela 

 flockar af dessa foglar. Sålunda har författaren i en och samma 

 skogspark flera gånger räknat ända till öfver 50 individer, 

 hvilka, sedan de blifvit uppskrämda, den ena efter den andra 

 begifvit sig derifran. I större, slutna skaror ser man dem, 

 såsom nämndt är, aldrig. De äro lifliga, oroliga och, med få 

 afbrott, från den tidiga morgonen till aftonen i ständig verk- 

 samhet. Under varma sommardagar, äfvensom eljest en eller 

 annan timme midt på dagen, hålla de sig dock merändels helt 

 stilla i träden, under det att de qvittra eller smått gnola på 

 ett för dem egendomligt sätt. Mest uppehålla de sig i träden, 



