254 TÄTTINGAR. 



känna, under hans vandringar i det fria. Vid gårdar, der man 

 har dutVor och höns, är det ganska fördelaktigt att hålla en 

 eller annan tam skata, emedan hon genom sin skarpa syn re- 

 dan på afstånd blifver höken varse och genom skrik, som hus- 

 fogiarna väl förstå att gifva akt på, alltid gifver detta till- 

 känna. Vänjer man henne tillika att på något bestämdt ställe 

 få tillräcklig föda, så gör hon sällan någon skada. Föröfrigt 

 är skatan en särdeles vacker fogel och alltid mycket roande 

 genom sin läraktighet; men hon har dock en osed, som hon 

 aldrig kan öfvervinna, nemligen att stjäla och gömma undan 

 allt hvad hon kommer öfver. 



I Ostergöthland brukar man på flera ställen lägga höns- 

 ägg i skatbon för att låta skatorna ligga ut desamma. Att 

 detta lyckas ganska väl kan författaren af egen erfarenhet in- 

 tyga. Man bör dock, ehuru det icke är alldeles nödvändigt, 

 iakttaga den försigtigheten att med sot, kol eller med någon 

 passande vattenfärg öfvermåla äggen, på det att deras hvita 

 färg icke måtte hos skatan väcka misstankar. Tvenne styc- 

 ken ägg kunna godt ligga i boet, då skatäggen borttagas. När 

 kycklingarna blifvit kläckta, hvilket de sjelfva genom ett fint 

 pipande läte gifva tillkänna, måste de borttagas så snart som 

 möjligt och uppfödas på vanligt sätt. Skatan kan med bästa 

 vilja icke uppföda dem. 



Vill man utrota skatan så låter detta bäst sig göra vid 

 boet, hvarest man med lätthet kan borttaga både äggen och 

 ungarna. Att förstöra boet, såsom vissa författare föreslå, är 

 deremot det sämsta utrotningsmedel. De bygga då pä annat 

 håll och man får dubbelt besvär. Detta gäller äfven för rof- 

 foglarna, korparna och kråkorna. De begagna under en lång 

 följd af år samma bo, eller, såsom skatan, åtminstone samma 

 eller ett närstående träd att häcka uti. 



3:dje Underfamiljen. Kråkor. 



Hithörande foglar hafva en stark och, i de flesta fall, en 



ännu mera långsträckt näbb än de egentliga skrikorna, från 



hvilka de äfven i afseende på näbbformen skilja sig derpå, att 



springan emellan de båda käkarna är något böjd; näsborrarna 



