TÄTTINGAR. 255 



dolda af mycket täta, framåtliggande långa, styfva och borst- 

 lika fjädrar. Men från de sistnämnde foglarna skilja de sig 

 dock lättast på vingarna, som äro mycket mera spetsiga till- 

 följe derutaf, att armpeonorna äro betydligt kortare. Föröfrigt 

 är förhallandet emellan vingpennornas längd hufvudsakligen föl- 

 jande: l:sta handpennan något längre än de yttre armpennorna, 

 den 3:dje och 4:de längst. Stjerten räcker blott föga utanför 

 de hoplagda vingarna och är i spetsen afrundad eller nästan 

 tvär. Fötterna undersätsiga och temligen starka. 



Fi g. ti(». 



Kajn/iK foTst'1 lian(l)irnna i naturlig storlek. 



Till denna underfamilj höra de största foglar inom tättin- 

 garnas ordning, ja korpen är till och med den största af alla 

 hittills kända foglar, som ega sång- och muskelapparat (se sid. 

 31). De äro med få undantag ganska sällskapliga, och några 

 arter lefva till och med under fortplantningstiden tillsammans 

 i större eller mindre kolonier. I afseende pä valet af föda äro 

 de föga grannlaga, utan hålla tillgodo med snart sagdt allt ät- 

 bart ur såväl djur- som växtriket. Vissa arter, såsom t. ex. 

 kråkan och kajan, lefva dock mest af insekter. Under fort- 

 plantningstiden vistas de dels i skogarna, dels på slättlandet, 

 dels i städer eller vid kyrkor och gamla byggnader. Några äro 

 stann- och strykfoglar, andra flytta bort under den kalla års- 

 tiden. Somliga äro mycket skadliga, andra öfvervägande eller 

 nästan uteslutande nyttiga. 



De flyga vida bättre än skrikorna, och några hafva till 

 och med en mycket snabb, uthållande och vacker flygt. 



Sina bon hafva de dels upp i träden bland grenarna, dels 

 uti ihåliga träd, uti hål i murar, byggnader o. s. v. 



Till vår fauna hör blott ett enda slägte: 



Kråkslagtet (Corvus Linn.). 



Liksom hos stararna, är näbben icke allenast hos de sär- 

 skilda arterna till detta slägte något olika till formen, utan 



