260 TÄTTINGAR. 



vara benägen att tillerkänna dem. Den egnar sig i hög grad 

 för att efterhärma hvarjehanda ljud och toner, ja till och med 

 för att eftersäga ord. Detta har man flerfaldiga gånger iakt- 

 tagit med individer, hvilka hållits i fångenskap, der de utan 

 svårighet lärt sig att tala, det vill säga att efterhärma 

 vissa ord, som man upprepade gånger låtit dem höra. De 

 öfverträffa i detta hänseende till och med de beryktade pa- 

 pegojorna, och man har exempel på korpar, som talat så 

 rent, att man knappast kunnat skilja deras ljud från men- 

 niskorösten *). 



Dessa foglar äro i hög grad allätare, som knappast för- 

 små någonting ätbart ur djur- eller växtriket. Tillfölje deraf 

 blifva de större, roflystna arterna, såsom nämndt är, mycket 

 skadliga, emedan de öfverfalla och döda andra foglar samt uppäta 

 deras ägg och ungar, ja deras rofgiriga lynne drifver dem stun- 

 dom så långt, att de öfverfalla djur och foglar, hvilka till och 

 med äro dem öfverlägsna både i storlek och styrka. De mindre 

 arterna deremot, som hvarken ega de störres mod eller styrka, 

 lefva mest af insekter, larver, maskar, sniglar o. s. v, och blifva 

 derigenom öfvervägande nyttiga. Korpen och kråkan anfalla 

 icke sällan och döda unga harar, mullvadar, näbbmös, ungar 

 af skogs- och fälthöns, gås- och ankungar, kycklingar o. s. v., 

 och i skärgårdstrakterna vid våra kuster, der sjö- och kärr- 

 foglarnas ägg och späda ungar äro lätt åtkomliga, göra de ofta 

 betydlig förödelse, synnerligen som de ega både mod och till- 

 räcklig styrka, för att icke behöfva låta drifva bort sig af fler- 

 talet bland de äldre, häckande foglarna. Utom dessa här upp- 

 räknade djurarter, begagna de äfven till sin föda råttor, sorkar, 

 grodor, ödlor, ormar, fiskar, maskar, insekter, sniglar och åt- 

 skilliga andra smådjur, och i trädgårdarna, äfvensom på fälten, 

 tillgripa de dessutom allehanda frukter, utsådd säd och dylikt. 

 Då man härtill lägger att de äro öfver måttan glupska och, 

 under sina plundringståg, djerfva och tilltagsna, så kan man 



Det tros i allmänhet att man, för att fä dessa foglar att kunna tala, nöd- 

 vändigt måste klippa "tungbandet"; meu detta eger ingen grund. Genom 

 att gå till väga pä sådant sätt skadar mau mera äii mau befodrar sin afsigt. 



