TÄTTINGAU. 261 



hafva fullt skäl att anse dem såsom i hög grad skadliga hvar- 

 helst de förekomma. Att de tillika förtära afskräden och en 

 mängd skadliga smådjur är visserligen godt och väl, men man 

 har dock aldrig, enligt vår uppfattning, den minsta anledning 

 att så högt uppskatta deras förtjenster i detta hänseende, så- 

 som några författare, hvilka icke tillfyllest iakttagit dem i na- 

 turen, anse sig böi'a göra. Yi kunna icke annat än på det 

 högsta uppmana alla jägare att hålla efter dem. Deremot få 

 vi å andra sidan taget uppmana hvarje landtman att så mycket 

 som möjligt skydda kajan och i synnerhet räkan, emedan dessa 

 foglar, såsom vi längre fram få se, i väsendtlig mån bidraga 

 till utrotandet af en mängd små skadedjur i trädgårdarna och 

 på fälten. Det händer visserligen, att äfven dessa foglar till- 

 gripa frukter, säd och dylikt, hvarigenom man skulle kunna 

 anse sig berättigad att betrakta dem såsom skadedjur; men 

 den nytta de göra uppväger påtagligen ganska betydligt deras 

 små förseelser i nämnde hänseende. Strängt taget gifves det 

 ingen enda fogel, som kan betraktas såsom uteslutande nyttig; 

 ty till och med de insektätande småfoglarna döda ofta en hel 

 mängd ganska nyttiga insekter, hvilka, om de lemnats i fred, 

 i betydlig mån kunde hafva bidragit till de skadligas utrotande, 

 synnerligen som insekterna inom sin egen klass helt säkert 

 hafva sina aldra största tiender och ifrigaste förföljare*). 



*) Några författare hos oss, som skrifvit om nyttiga och skadliga djur för 

 landtmannen, liafva påtagligen icke känt insekterna, deras utbredning inom 

 landet, lefnadssätt och betydelse för våra ekonomiska förhållanden, derföre 

 hafva också deras arbeten blifvit behäftade med en mängd felaktigheter, hvari- 

 genom landtmannen, i stället för att blifva upplyst om det riktiga, fått eu 

 ganska oriktig föreställning om de djur, som han bör skydda eller utrota. 

 Dessutom har man vanligen vid redogörelsen för de ifrågavarande djurens lef- 

 nadsvanor allt för noga följt utländska, mest tyska, arbeten, utan att förstå att 

 tillämpa dem på våra förhållanden. Ofta har man t. o. m. alldeles miss- 

 förstått de utländska författarne, t. ex. då man säger, att flädermössen lefva 

 af håriga fjärillarver, hvilket väl aldrig någon zoolog kunnat påstå. 

 Innan man kan tala om de för den svenska landtmannen nyttiga djuren, 

 d. v. s. de, som lefva pä de skadligas bekostnad, måste man ovilkorligen 

 först veta hvilka skadliga djur, som finnas här i landet och i hvad måu 

 dessa äro skadliga. Sedan .återstår det att visa huru skadedjuren förföljas 

 af andra djur och i hvad mån dessa sednare således kunna anses gagna. 

 Den berömde tyske zoologen Dr. C. W. Gloger har skrifvit ett litet 

 arbete om nyttiga och skadliga djur för landtmannen, som vi, trots 

 dess många orimligheter, vilja rekommendera. Det har både blifvit öfversatt 



