262 TÄTTINGAR 



Fortplantningstiden infaller för dessa foglar tidigt om vå- 

 ren; de större arternas något förr än de mindres. De förra, 

 korpen och kråkan, lefva da parvis inom ett bestämdt område, 

 de se.dnare, räkan och kajan, i små sällskaper eller kolonivis. 

 Deras bon äro föga konstmessigt sammanfogade af torrt ris, 

 rötter, gräs och dylikt samt inuti försedda med en bale af mossa, 

 ull, hår, borst, fina grässtrån, torra löf o. s. v. I de flesta 

 fåll gifva de äfven balen en viss fasthet- genom att öfversmeta 

 dess sidor med ett lager af jord. De parvis lefvande arterna 

 bygga sina bon ganska hastigt; men de sällskapliga deremot 

 långsammare, tillfölje deraf, att de ofta bortsnappa byggnads- 

 material från hvarandra eller till och med taga hvarandras bon 

 helt och hållet i besittning. Af denna anledning ser man mer- 

 ändels att den ena maken af fiirsigtighet håller vakt vid boet 

 under det att den andra är sysselsatt med att samla byggnadsma- 

 terialier. Flyga båda derifrån samtidigt så dröjer det icke många 

 minuter förrän boet är plundradt eller taget i besittning af 

 något annat par, som förut varit undanträngdt eller blifvit be- 

 röfvadt sina tillhörigheter. Sedan alla bon blifvit färdiga slu- 

 tes dock en allmän fred och inbördes sämja. Aggen, vanligen 

 3 — 4 — 6 till antalet, äro tjockskaliga och till grundfärgen blå- 

 aktiga, smutsgråa eller blekgröna samt tecknade med olivgröna, 

 bruna och svartaktiga streck, fläckar och punkter. De rufvas 

 endast af honan, som under liggtiden underhålles med föda af 

 hannen. Ungarna matas deremot af bada föräldrarna och vår- 

 das, såsom nämndt är, med mycken ömhet. Tre till fyra veckor 

 sedan de blifvit framkläckta lemna de boet, men det dröjer 

 likväl ännu några veckor innan de kunna reda sig på egen 

 hand, och först sedan de blifvit årsgamla hafva de uppnatt 

 föräldrarnes storlek och styrka. 



I fångenskapen blifva alla hithörande arter mycket tama; 

 men stundom ganska besvärliga derigenom, att de stjäla och 



på sveiiäka ocli oin;irl)etadt för vilra tVirliklliiiulen, iiieii synes oss ImtVa 

 förlorat betvdlio-t i varde sedan det kommit att visa sia; i svensk dräst. 



