270 TÄTTINGAR. 



ull och här. Endast i skärgårdstrakter, hvarest träd icke fin- 

 nas, hafva dessa foglar sina bon i höga, stela klippor och be- 

 gagna då äfven hafstång till byggnadsmaterial. Samma bo bibe- 

 hålles af dem i flera år. Aggen, som man finner redan i April, 

 äro vanligen 5 å 6, till färgen grågröna och brunfläckiga. Af- 

 ven i kråkbon, liksom i skatbon, har man i vissa delar af lan- 

 det för sed att lägga hönsägg till kläckning. Vanligen plägar 

 man ditlägga 3 stycken dylika ägg, som öfvermålas med kol 

 eller mörk vattfärg. Man måste naturligtvis taga bort kyck- 

 lingarna straxt efter sedan de blifvit kläckta. 



Köttet är segt och har en oangenäm lukt; men ätes dock 

 någon gång om vintern och lärer i Mars månad vara bättre 

 än under andra årstider. Under alla förhållanden är det emel- 

 lertid helt säkert af en ganska dålig beskaftenhet. 



1. Till denna afdelning liör äfven följande art: 

 Svarta Kråkan (Corvus Corone Linn.). Svart med blåaktig 

 glans; stjerteu trubbigt afruudad, dess 2 mellersta pennor blott 

 obetydligt längre än de öfriga. — Längd 19 å 20 tum. 



Huruvida den svarta kråkan är en skild art eller blott en va- 

 rietet eller lokalrace af den föregående, tilltror sig icke författaren 

 att afgöra, ehuru många skäl finnas, som tala mera för den förra 

 än för den sednare åsigten. En utmärkt fogelkännare. Dr. Breiim 

 i Hamburg, omtalar, att i trakter, hvarest dessa båda arter finnas, 

 det stundom inträffar att de para sig och föda bastarder, som i 

 afseende på färgteckningen än öfverensstämma mera med den ena, 

 än med den andra, eller bilda liksom en mellanlänk emellan dem 

 begge *). Detta lärer också varit orsaken till att man ansett dem 

 tillhöra en och samma art, då den svarta kråkan hållits för en syd- 

 lig, den gråa för en nordlig eller nordostlig form. Dr. Brehm, 

 som under en lång följd af år studerat dessa båda foglar i naturen, 

 säger emellertid att ett sådant antagande är alldeles oriktigt, och 

 att de naturforskare, hvilka kommit till en sådan åsigt, mera an- 

 ställt sina forskningar inom studerkammaren än i det fria. Bastar- 

 der emellan närbeslägtade djurarter äro icke ovanliga och berättiga 

 visst icke rörande dessa foglar till ett sådant omdöme. Vi lemna 

 dock derhän huru härmed må förhålla sig. Den svarta kråkan 

 intresserar oss föga, emedan hon icke finnes hos oss och kanske 



') Dr. Brehm är dock icke den ende, som gjort denna iakttagelse. Det samma 

 omnämnes äfven af tlera andra författare, både äldre och yngre. I Skand. Fauna 

 anföres det säsom ett bevis för, att de båda foglarna blott äro olika formsr af 

 en och samma art. 



