TÄTTINGAR. 271 



cj heller någonsin funnits, ehuru hon sedan Linnés tid blifvit npp- 

 tagen i var fauna. Man liar härstädes patagiigen trott sig se henne 

 i ungar af råkan, hvarom vi längre fram skola yttra oss. — Hon 

 förekommer eljest mångenstädes i Europa, synnerligen i Frankrike, 

 och har äfven en stor utbredning i Asien, hvarest hon går tämli- 

 gen långt mot norden. I lefnadssättet liknar hon mycket den gråa 

 kråkan, med hvilken hon ofta lefver tillsammans. 



B. Sirujyens fjädrar med spridda, ej samrnanliängande 

 fanstrålar. — Mindre arter, som äfven under fort- 

 plantningstiden lefva tillsammans i större eller mindre 

 sällskaper. 



3. Räkan (Corvus frugilegus Linn.). Svart med stålhlå 

 eller violett metallglans; näbben, från pannans fjädergräns räh- 

 nadt, ungefär så lång som tarsen; Jios äldre individer saknas 

 näsborste^L och ansigtsfjädrarna; stjertens 4 mellersta pennor 

 längst och sinsemellan lika långa. — Längd omkring 18 tum. 



Utom på storleken, igenkännes räkan i alla åldrar ganska 

 lätt från korpen ocli den svarta kråkan derigenom, att hon har 

 tjädrarna pa hufvudet, men isynnerhet på strupen, mera iina, 

 med spridda, ej sammanhängande fanstrålar, hvarigenom livarje 

 särskild fjäder, då den intagit sitt naturliga läge icke kan ur- 

 skiljas från de öfriga, Dessutom har näbben hos de äldre in- 

 dividerna, genom tjädrarnas bortnötniug, vid roten en naken, 

 liksom skabbig hud. Detta är deremot icke förhållandet hos 

 de yngre, hvilka, liksom de öfriga arterna till detta slägte, 

 hafva näbbroten fjäderklädd och långa, borstlika tjädrar öfver 

 näsborrarna. De likna då ganska mycket svarta krukan, med 

 hvilken de också, såsom vi härofvan nämndt, blifvit förvexlade. 

 Fjäderklädnaden är mera glänsande och metallisk än hos de 

 föregående arterna. Endast ungarna hafva den mera dunkel, 

 utom på vingarna, hvarest den äfven hos dem är glänsande. 

 Stundom äro halsens tjädrar hos ungarna hvitaktiga. 



Inom Sverige har råkan sitt egentliga stamhåll endast i 

 de sydligaste delarna, såsom i Skåne, samt dessutom på Oland 

 och Gottland. Man har visserligen äfven ganska ofta trätfat 

 henne långt nordligare, ja stundom ända upp i Lappland; men 

 de spridda individer, hvilka derstädes blifvit sedda, hafva san- 



