TÄTTINGAR. 275 



och mest skadliga ollonborren (Melolontha vulgaris) finnes egent- 

 ligen endast i de trakter, der råkan och mullvaden för närva- 

 rande hafva sina förnämsta stamhåll. Författaren, som är 

 född i Ostergöthland och under en lång följd af år egnat mycken 

 tid åt insekternas studium, har aldrig sett ifrågavarande ollon- 

 borre i denna provins och vet med säkerhet att den icke före- 

 kommer nordligare. Den ersattes här af en mycket närbe- 

 slägtad art, (M. Ilippocastani), som dock aldrig anställer några 

 anmärkningsvärda härjningar och således icke någonsin upp- 

 träder i så oerhörd mängd, som den förra. Med stöd af dessa 

 fakta kunna vi således utan tvekan påstå, att råkan måste 

 vara en för landtmannen ganska nyttig fogel, som han alle- 

 städes, der hon förekommer, bör vara mån om att skydda, 

 och då hon i stora flockar slår ned på hans åkrar bör detta 

 å hans sida icke misskännas, utan anses såsom ett tecken till, 

 att de små rotmaskarna och de öfriga i jorden lefvande ska- 

 dedjuren derstädes äro mer än vanligt talrika. I ärtåkrar och 

 hampland göra dock råkorna icke så sällan ganska mycken 

 skada, mest derigenom, att de under sitt sökande efter larver, 

 liksom på okynne, upprycka de späda groddarna. Man kan 

 dock lätt nog, genom att skjuta en eller annan af dem och 

 upphänga på åkern, eller genom att anbringa en med hammare 

 försedd vindleka afhålla dem derifrån. 



Råkorna hafva sina bon i höga träd. De bygga dessa såsom 

 vanligt af ris och qvistar samt fodra dem inuti med jord, hår, 

 ull, mossa och dylikt. Aggen äro 4 å 5, till formen långlagda, 

 till färgen blekt grägrönaktiga och glest beströdda med bruna 

 fläckar. Vanligen äro ungarna redan fullfjädrade i slutet af 

 Maj eller i början af Juni; men de vistas länge vid nästena, 

 der de underhållas af föräldrarna. 



Köttet lärer vara ganska godt, synnerligen af ungarna. 

 Innan det kokas eller stekes, brukar man aftaga huden, hvari- 

 genom det blifver mörare och mera smakligt. 



4. Kajan (Corvus Monedula LiXN.). Gråsvart med blå- 

 aktig metallglans jjå vingarna och stjerten; hela nacken samt 

 hufvuclets och halsens sidor Ijiisgråa; uähheu, från jiatmaus 



