280 TÄTTINGAR. 



6:te familjen. Fink- och Sparffoglar. 



Friiigillidce. 



Till denna familj höra ett temiigen stort antal små foglar, 

 som hafva en helt annan näbbform, än de förut afhandlade. 

 Näbben (fig. 62) bildar nemligen en mer eller mindre kort kägla 

 j,,j^ f.., och är vid roten ganska tjock; under- 



käkens kanter äro invikna mot hvaran- 

 dra, bakåt höga, liksom fiikformigt ut- 

 vidgade (a) och föröfrigt hvassa och kraf- 

 tiga; i de flesta fall äro båda käkarna 

 nästan af samma längd, någongäng är 

 , , .. öfverkäken i spetsen krökt utöfver under- 

 kens invikna flik. käken, sällan hafva båda käkarna krökta 



och hvarandra korsande spetsar. Vingarna äro af medelmåttig 

 längd och hafva hos alla europeiska arter endast 9 handpennor. 

 Fötterna temiigen låga; farsens framsida med några ganska 

 tydliga inskärningar, baksidan slät; baktån kortare än sido- 

 tårna, men försedd med större klo än dessa och de öfriga 

 tårna. Fjäderklädnaden är tät och mjuk samt ligger van- 

 ligen tätt intill kroppen, som synes mera undersätsig än de 

 föregående småfoglarnes. — Könen äro under vintern någon 

 gång temiigen lika hvarandra; men om våren utbytes hos de 

 flesta arterna genom brämfällning (se sid. 7) den dunklare vin- 

 terdrägten mot en bjertare färgad, och då blifva hannarna 

 mycket vackrare än honorna. Ungarna likna mest honan. 



Finkar och sparfvar finnas snart sagdt i alla verldsdelar 

 och länder. De som tillhöra vår fauna, äro dels stannfoglar, 

 dels stryk- eller flyttfoglar. Det största antalet bebor sko- 

 garna; endast några få hafva sina ständiga tillhall på slätt- 

 landet eller vid hus och gårdar. Utom under fortplantnings- 

 tiden, då de fördela sig parvås, lefva de i större eller mindre 

 sällskaper, stundom i stora skaror af flera hundrade eller tu- 

 sende individer tillsammans. Ganska ofta träftar man tvä eller 

 flera arter i sällskap. 



Ehuru dessa foglar i sina rörelser sällan visa en sådan 

 raskhet och liflighet, som flertalet af de föregående småfog- 

 larna, kan man likväl i allmänhet icke anse dem hvarken för 



