282 TÄTTINGAR. 



betraktas såsom verkliga skadedjur. Vi komma längre fram 

 att närmare redogöra härför. 



De särskilda hithörande slägteua kunna indelas och karak- 

 teriseras pä följande sätt: 



A. Of ver- och nnderkähens npetsM' hor!<a hvarandra. 



1. Korsnäbbar (Loxia Linn.) ' 



B. Ofverkäkens spets täcker underhähens, som är rät. 



a. Näbben koit och tjock; öfverkäken i spetsen 

 nedböjd och märkbart längre än underkäken. 



2. Domherrar (Pyrrhula Briss.) 



b. Näbben vanligen af en mera konisk form. med 



nästan lika länga käkar. 



3. Finkar (Fringilla Linn.). Öfverkäken är lika bred som 

 underkäken, eller bredare, och saknar gomknöl. 



4. Sparfvar (Emberiza Linn.). Öfverkäken är smalare än 

 underkäken och försedd med gomknöl. 



Korsnäbbslägtct (Loxia Linn.). 



Hithörande foglar igenkännas vid första påseendet från 

 alla andra pä den egendomliga bildningen af näbben, hvars 

 underkäk med sin spets skjuter upp på sidan om öfverkäken, 

 så att båda käkarna derigenom komma att korsa hvarandra 

 med spetsarna*). Föröfrigt är näbben stark, tjock och från 

 sidorna hoptryckt; öfverkäken nedåt böjd och spetsig, utan 

 inskärning på sidorna bakom spetsen; underkäkens kant bak- 

 till uppstående; näsborrarna små och rundaktiga samt täckta 

 af framatliggande borstfjädrar. Vingarna smala och medel- 

 måttigt langa; l:sta**) handpennan nästan lika läng som de 



') Detta är dock icke torliållandet hos ungar, som uiinu ej lemnat boet, utan 

 uppkommer först dä de äro nästan fullvuxna. Att man lios somliga indi- 

 vider finner underkäken uppskjuta på den liögra sidan om öfverkäken, hos 

 andra pa den venstra, tyckes bero på en ren tillfällighet. 

 **) Hörde egentligen kallas den andra-, den verkliga första har försvunnit hos 

 alla foglar till denna familj, hvilka således blott hafva 9 handpenuor liksom 

 ariorna. 



