284 TÄTTINGAR. 



för detta ändamål väl inrättade klorna, lossa sedan med de 

 skarpa och smala näbbspetsarna den inre delen af kottfjäl- 

 let från sitt fäste, öppna näbben ånyo, inskjuta dess spets 

 under fjället och bryta upp det genom en hastig knyck på huf- 

 vudet. Sedan detta blifvit verkställdt, uppfångas fröen med 

 tungan, och dess vingar, äfvensom dess skal, afskiljas med de 

 invikna käkkanterna innan det nedsväljes. Denna operation 

 försiggår i allmänhet så hastigt, att en kotte redan på några 

 få minuter är affjällad och plundrad på alla sina frön. Då 

 korsnäbbarna på detta sätt anställa sina måltider i träden hålla 

 de sig vanligen helt tysta, så att man ofta icke märker deras 

 närvaro på annat än det rassel, som uppkommer då kottarna 

 söndertagas eller då delar af dem nedfalla till marken. Stun- 

 dom föra de dock mycket väsen, i det att de kifvas och slåss 

 sinsemellan. Vid dylika tillfällen får man ofta se dem flyga 

 från ett träd till ett annat, bärande en kotte i näbben. Då 

 de blifva skrämda och hastigt lemna träden för att taga till 

 flykten, släppa de alltid sina kottar till marken, hvarigenom 

 mycket rassel åstadkommes. Ofta ser man i skogen, der kors- 

 näbbar hållit till, en stor mängd hela eller halfätna kottar på 

 marken, och stundom är äfven marken öfversållad med kott- 

 fjäll, liksom der ekorrarna hållit till, men jemte dessa befinna 

 sig äfven små stycken af qvistar *), så att man derutaf kan 

 sluta till att det varit korsnäbbarna, som gjort åverkan. 



Korsnäbbarnas sång är ganska angenäm, men svag, hvar- 

 före den sällan höres i skogarna. Deras lockljud äro deremot 

 ganska starka och upprepas ofta, både då de flyga och sitta 

 stilla. Dessa lockljud kunna uttryckas med: göp, göp; tjuck, 

 tjuck; zick, zick; gött, gött eller dylikt. 



En högst märkvärdig egenhet i korsnäbbarnas lif är deras 

 fortplantning, som icke, liksom andra foglars, är bunden vid 

 någon viss årstid, utan försiggår när som helst under årets 

 lopp, såväl midt i vintern som under sommaren. Tillfölje häraf 



*) De små qvislstumpar, som man ofta i stor mängd tioner under granarna, 

 liafva dock icke alltid blifvit afbitna af dessa fogiar, utan fällas af granarna 

 sjelfva under vintern och våren, och man tror att fröår skall inträffa dä 

 detta sker. Vi skola vid ett annat tillfälle söka att redogöra för orsaken 

 till denna qvistfällning hos granen. 



