TÄTTINGAR. 287 



parker och trädgårdar, der rönnbär äro att tillgå; men alla 

 dylika uttlygter utom barrskogen företager han dock, såsom det 

 synes, endast högst sällan eller tillfälligtvis, kanske blott i de 

 sydligare delarne af landet, hvarest han under hösten och vin- 

 tern infinner sig och stundom kan kosnma i saknad af sina 

 naturliga och mest eftersökta födoämnen, nemligen barrträ- 

 dens frön. 



Denna korsnäbb har fått namn af att vara en mycket 

 glupsk fogel, och han tyckes äfven vara en verklig storätare, 

 som dagligen är i behof af en riklig mängd föda. Men man 

 torde dock i detta hänseende ofta hafva bedömt honom orik- 

 tigt; ty, enligt var tanke, är det nödvändigt för honom att 

 använda en stor del af dagen för att söndertaga kottarna, 

 emedan hvarje sådan i sjelfva verket endast innehåller en obe- 

 tydlig qvantitet frön, hvilka dessutom måste skalas innan de 

 nedsväljas. Det är få fröätande foglar, som äro nödsakade att 

 använda sa mycket arbete för att åtkomma sina födoämnen. 



Man ser ofta uppgifvet, synnerligen hos tyska författare, 

 att denna korsnäbb företrädesvis skulle förtära tallens frön, 

 då den följande deremot, som har betydligt svagare näbb, en- 

 dast skulle hälla sig till granens. Författaren känner icke 

 med visshet om detta är öfverensstämmande med rätta för- 

 hållandet; men Prosten C. U. Ekström, som var en skarpsynt 

 forskare och specielt hade egnat sin uppmärksamhet åt studiet 

 af dessa foglars lefnadsvanor, påstår sig aldrig hafva sett dem 

 tillgripa tallfrön. Tager man likväl i betraktande att denna fogel 

 ofta trättas i rena tallskogsbestånd, eller i skogar, der granar och 

 tallar äro blandade, att tallen bibehåller sina frön inom kot- 

 tarne långt efter sedan granen släppt sina och att näbben hos 

 denna fogel är vida ki-aftfullare, än hos de öfriga arterna till detta 

 slägte, sa ligger följaktligen det antagandet nära till hands, att han 

 äfven tillgriper tallens frön, ehuru dessa än döljas af tjocka och 

 träartade fjäll. Prof. Nilsson säger också, att hans födoämnen 

 isynnerhet utgöras af gran- och tallfrön. 



Boet är, såsom redan blifvit nämndt, något olika om som- 

 maren emot då det anlägges om vintern. Beträffande vinterboet 

 omtalar Prof. NiLSSON att det, »som vanligen lägges på 2:ne 



