TÄTTINGAR. 291 



1. Tallbiten (Pyrrlmla Enucleator Temm.). De svartah- 

 tÅya vinyarnas armpennor ocJi stövre täckfjädrar ined livitaktiga 

 sjyetskanter ; kroppsfärgen hos hannen öfcervägande röd eller 

 gulaktig, hos honan grågul. — Längd omkr. 8 tum. — Corg- 

 thiis Enucleator NiLSS. 



Namn: Nattvaka, Soensk Papegoja, Svenska, Dnmsnnt; Smal. 

 Vaktel. 



Hvad tallbitens targdrägt och dess förändringar efter ålder 

 och kön angår, vilja vi hänvisa till det, som i enahanda af- 

 seende redan blifvit yttradt om korsnäbbarna. De äldre han- 

 narna, hos hvilka den röda färgen är den rådande, blifva i bur 

 gulaktiga liksom honorna, ehuru dock den gula färgen hos 

 dessa sednare mera stöter i brungrått. Yngre hannar äro mer 

 eller mindre grön- eller pomeransgula. Iris brun. Näbben 

 svartaktig. Fötterna mörkbruna. 



Tall biten är, liksom sidensvansen, en nordisk fogel, som 

 under fortplantningstiden har sitt stamhåll i Norrlands och 

 Lapplands med vidsträckta barrskogar bevuxna trakter, och som 

 endast under vintrarna visar sig i de mellersta och södra de- 

 larna af landet. Utom Skandinavien hnnes han äfven och fort- 

 plantar sig i Nordamerika och hela norra Asien. 



Under fortplantningstiden lefver tallbiten parvis, men se- 

 dermera vanligen i större eller mindre sällskaper. Vissa vintrar 

 ser man knappast till dem, da de deremot under andra före- 

 komma i stor myckenhet och utsträcka sina ströftåg icke blott 

 till våra mellersta och södra provinser, utan äfven ända till 

 Tyskland o. s. v. Vi kunna således angående dessa foglar 

 göra samma anmärkning som vid sidensvansen och nötkråkan, 

 att vissa år mätte vara mera gynnsamma för deras utveckling 

 än andra. Under sina ströftåg besöka de icke blott skogarna, 

 \itan äfven parker, alléer och trädgårdar synnerligen sådana, 

 der rönnar tinnas, hvilkas frukter de med begärlighet förtära. 



Utom rönnbär tillgriper äfven tallbiten och lifnärer sig af 

 hvarjehanda andra frukter, bär och frön, såsom tall- och gran- 

 frön, al- och björkfrön, oxelbär, enbär o. s. v. Han är en 

 verklig storätare och såsom sådan temligen trög och föga 

 skygg. I en rönn, oxel eller annat träd, hvarest en flock af 



